Pascal IV.

Most a nyári szünet miatt gondoltam, hogy nem megyek tovább a Pascal nyelv rejtelmeibe, hanem egy rövid kis összefoglalót írok az eddig megismert dolgokról egy kicsit más nézőpontban. Szóval, ezen cikkünkben a Pascal nyelv utasításait fogjuk megvizsgálni egy kicsit közelebbről. Na lássunk neki! Ezeket az utasításokat két nagy csoportra oszthatjuk: egyszerű és strukturált. Nézzük először az egyszerű utasításokat. Hát (háttal nem kezdünk mondatot), bizony, ezek a következők: az értékadó utasítás, a goto utasítás és az eljáráshívás. Na részletezzük ezeket egy kicsit: Értékadás: Legalapvetőbb utasítás ez (Ki gondolná?), hisz már beszéltünk a változókról, és ezeknek bizony értékeket kell adni, bármilyen meglepő is. Bár erről már volt szó, azért még egyszer leírom. Ez az utasítás két részből áll: jobb és bal oldalból, a kettőt a := jel választja el egymástól. A jobb oldalon természetesen csak változó állhat, a bal oldalon lehet konstans, változó vagy kifejezés. Pl.: x:=3.5; { konstans } y:=w; { változó } z:=x*y+sqr(x); { kifejezés } Goto: Na, szóval, ez az az utasítás amit ne használjatok, mert az nem szép! Bármennyire is szükség lenne rá, a Pascalban szinte mindig el lehet kerülni a goto utasítás használatát. Akkor szép egy strukturált program - egy Pascal program - felépítése, ha nem tartalmaz goto utasítást, amely a programot áttekinthetetlenné teszi. Eljáráshívás: Azt hiszem pont ezzel foglalkoztam legutóbbi cikkemben. Remélem tudjátok! Ezek voltak az egyszerű(bb) utasítások. Azért a strukturáltak nem lesznek ilyen egyszerűek. (Ezt muszáj volt leszögeznem, mielőtt még azt hinnétek, hogy csak ennyi az egész, és nem olvassátok tovább. És ha ez így lenne, akkor én teljesen feleslegesen öltem bele a hétfő estémet abba, hogy ti okosodjatok egy kicsit, pedig jobb dolgom is lett volna!) A kis kitérő után térjünk vissza a strukturált utasításokhoz. A könnyebb felfogás érdekében prezentálok néhány folyamatábrát is. Ezekkel segítséget nyújthatok az utasítások szerkezetének teljes átlátásához. Felsorolás szintjén: a blokk utasítás, a feltételes utasítások (if, case), a ciklusok (for, while, repeat-until) és a with utasítás. Részletesebben: Blokk: A begin és end kulcsszavak közötti utasítások sorozatát összetett utasításnak, blokknak nevezzük. Azon Pascal utasítások esetén, amelyek csak egy utasítást tudnak végrehajtani, fontos az egynél több utasítás összefogása egyetlen utasítássá a begin és end használatával. A feltételes utasítások segítségével a programban lehetőség van bizonyos feltételek teljesülése esetén egy utasítás vagy egy programrészlet végrehajtására. Ezek az utasítások elágazásokat biztosítanak a programban. Ezen elágazásoknak két fajtája van: az if és a case. Az if utasítás kétirányú, feltételes utasítást hajt végre. Általános formája: if logikai kifejezés then utasítás1 else utasítás2; Az if után logikai változó vagy logikai kifejezés állhat, amelynek teljesülésétől függ, hogy melyik utasítás kerül végrehajtásra. Ha a feltétel igaz (true), akkor a then utáni utasítás1 fog végrehajtódni, ha a feltétel hamis (false), akkor az else utáni utasítás2 kerül végrehajtásra. Az if szerkezetet a ; zárja le, ezért az else elé nem szabad kirakni. Ha a then vagy az else után egynél több utasítást akarunk végrehajtatni, akkor azt a korábban ismertetett módon foglaljuk egy blokk utasításba a begin és az end segítségével. Egy példa az if-then-else szerkezetre: if X<Y then Min:=X else if X=Y then Min:=X else Min:=Y; Az utasítás folyamatábrája: Az if utasításnak egy egyszerűbb formája is használható, ha egy utasítást csak egy feltételtől függően végre akarunk hajtani, vagy át akarunk ugrani. Ez esetben így fest: if logikai kifelyezés then utasítás1; Egy példa az if-then szerkezetre:`` `if Old=New then begin` `WriteLn('A régit írtad: ',Old);` `Write('Írj be újat : ');` `ReadLn(New);` `end;` A folyamatábra: A case utasítással többirányú elágazást hozhatunk létre a programunkban. A case utasítás tartalmaz a case kulcsszó után álló szelektort, amelyet az of kulcsszó zár. Ezt követi egy vagy több ún. ca se konstans és a hozzá tartozó utasítások és végül nem kötelezően egy else ág. A case utasítást az end zárja. Általános formája:`` `case szelektor of` `cimke1: utasítás1;` `...` `cimken: utasításn;` `else utasításm;` `end;` A szelektor csak sorszámozott típusú lehet. Ezek a következők: integer, shortint, longint, byte, word, boolean, char. A case konstansok (címke) típusának meg kell egyeznie a szelektor típusával (azt hiszem ez természetes). Azon utasítás vagy utasítások kerülnek végrehajtásra, amelynek a címkéje megegyezik a szelektor értékével, ha nincs ilyen címke, az else utáni utasítás kerül végrehajtásra. Természetesen a több utasítást tegyük begin és end közé, vagyis egy blokkba, ha ezt még mindig nem tanultátok volna meg. Többször nem óhajtom megismételni. Egy példa a case szerkezetre: case Jegy of 1: WriteLn('Elégtelen'); 2: WriteLn('Elégséges'); 3: WriteLn('Közepes'); 4: WriteLn('Jó'); 5: WriteLn('Jeles'); else WriteLn('Ilyen jegy nincs!'); end; Az utasítás folyamatábrája: Ciklusok: A programban gyakran van szükség utasítások ismételt végrehajtására. Az ilyen feladatok megoldására szolgálnak a ciklusok. A Pascalban három féle ciklus található: a for, a while és a repeat-until. A for ciklusutasítást akkor használjuk, ha pontosan ismerjük az ismétlések darabszámát. A for ciklust két féle képen lehet használni: növekvő vagy csökkenő ciklusként. A for ciklusutasítás csak egyetlen utasítás végrehajtására vonatkozik (ha több utasítás, akkor blokk). A for utasítás alakja növekvő ciklus esetén: kezdőérték < végérték `for ciklusváltozó:=kezdőértékto végérték do utasítás;` A for utasítás alakja csökkenő ciklus esetén: kezdőérték > végérték `for ciklusváltozó:=kezdőértékdownto végérték do utasítás;` Egy rövid példa a for használatára:`` `for Szam:=1 to 20 do Osszeg:=Osszeg+Szam;` A folyamatábra: A while utasítás tartalmaz egy logikai kifejezést, amely vezérli az ismételt utasítások végrehajtását. Az utasítás általános formája: while logikai kifejezés do utasítás; Ennél a ciklusfajtánál a logikai kifejezés a ciklusmag végrehajtása előtt kerül kiértékelésre. Ha az hamis, akkor a ciklus egyszer sem kerül végrehajtásra. Ezért ezt a logikai kifejezést belépési feltételnek is hívjuk. Az egyetlen utasításból álló ciklusmag (ha több utasítás, akkor blokk) addig kerül végrehajtásra, amíg a logikai kifejezés igaz. Példa a while ciklus használatára (más megoldás az előzőre): `while Szam < 21 do begin` `Osszeg:=Osszeg+Szam;` `Szam:=Szam+1;` `end;` A folyamatábra: A repeat-until ciklus hasonló a while ciklushoz. Az ismétlést itt is egy logikai kifejezés vezérli. A különbség az, hogy a repeat-until ciklus egyszer mindenképpen végrehajtódik, mert a feltétel (a logikai kifejezés)a ciklus végén kerül kiértékelésre. A ciklusmag addig hajtódik végre, amíg a logikai kifejezés hamis, és akkor fejeződik be, amikor a logikai kifejezés igazzá válik. Ebben az esetben a logikai kifejezést kilépési feltételnek hívjuk. Az utasítás általános formája: `repeat ciklusmag; until logikai kifejezés;` A ciklusmag több utasításból is állhat. Itt nincs szükség a begin-end kulcsszavak használatára, mert a repeat-until kulcsszavak helyettesítik azokat. Még mindig ugyanaz a példa: `repeat` `Osszeg:=Osszeg+Szam;` `Szam:=Szam+1;` `until Szam=21;` Az utasítás folyamatábrája: A with utasítással egyszerűbben adhatunk rekordnak értéket, mivel a rekord mezőire, mint egyedül álló változókra hivatkozhatunk. Általános formája: with rekord_változó do utasítás; Annyival rövidebb egy rekord megadási módja, hogy a with után megadott rekord_változó nevét és a pontot a do után nem kell újra kiírni, hanem elegendő csak a mező neveit megadni. Na ezekről körülbelül ennyit kéne tudni (azért lehet többet is). Majd megpróbálok összekapni néhány példaprogramocskát, amit természetesen felrakunk a lemezmellékletre. Azért még ne tegyétek le az újságot, mert még egyenlőre én se fejeztem be. Van itt valami, amiről - bevallom töredelmesen - én még eddig nem tudtam. De ez nem olyan nagy tragédia, mint ahogy az sem, hogy eddig nem írtam le nektek, mert részben a deklarációs részhez, részben pedig ide kapcsolódik. Ez a valami pedig a következő lenne: a rekord (mint adattípus) és a case összekapcsolása. Ebből lesz a variálható rekord (és nem a cserebogár). Lássunk neki! Variálható rekordnak nevezzük azt a rekordot, amelynek mezőadataihoz valamilyen tulajdonságtól függően más és más adatok tartoznak. Példaként nézzük meg, hogy egy könyvtárban a könyveket milyen adatok szerint tarthatjuk nyilván. Hát, nyilván a könyvnek van egykét szerzője, van címe, van kiadója, van kiadási éve, van oldalszáma és van leltári száma. A könyv tulajdonságát határozza meg az a tény, hogy kikölcsönözhető-e. A könyv csak akkor kölcsönözhető, ha a raktárban van. Ebben az esetben az ottani helyét tartjuk nyilván. Ha a könyv nincs a raktárban, akkor valószínűleg ki van kölcsönözve. Ilyenkor a kikölcsönző személy adatait rendeljük a könyv adataihoz. Tehát a deklaráció: `var` `Konyv: record` `Szerzok : String;` `Cim : String[50];` `Kiado : String[30];` `Ev : Integer;` `Oldalak : 1..1000;` `Leltar : 1..10000;` `case Kiveheto: Boolean of` `True : (Hely: record` `Emelet : 1..4;` `Sor : 1..15;` `Polc : 1..50;` `end);` `False : (Olvaso: record` `Nev : String[30];` `Lakcim : String[40];` `Tel : String[15];` `Lejar : String;` `end);` `end;` `end;` Azt hiszem, most már tényleg befejeztem. Na nem örökre, mert a következő számban újabb érdekességekkel folytatom ezen cikksorozatomat. Addig is böngésszétek a lemezújságot, és ha valami probléma van írjatok! Magician Magician@freemail.c3.hu