# Rejtô Jenô: A megkerült cirkaló - az elektronikus verzió Werner Zsolt alkotása

### ELSÔ FEJEZET

- Pénzt vagy életet!
- ÉIetet!
A revolveres merénylô ettôl a választól úgy megijedt, hogy visszahôkölt. A számtalanszor elhangzott támadó felszólításra, amióta a világ világ, elôször hanyzott el a fenti válasz. A rabló Iôvésre kész pisztolya megrezdült a kezében, és egyszerűen nem tudta, hogy mit tegyén. A megtámadott egyén két karját nyugodtan felemelte, mint akit nern érdekel, hogy mi lesz.
Ez volt lefolyását és befejezését tekintve minden idôk legkülönösebb és legszomorúbb bűnűgyi komédiája. Színhely: San Francisco, Oakland. Írta: az élet.
Személyek:
Egy ideges útonálló.
Egy rezignált áldozat.
(Katonaság, néptelenség.)
Idô: pénz.
- Barom! - ismétli a rabló: - Pénzt vagy életet! Nem hallotta?
- Mit ordít! Azt hiszi, süket vagyok? Miután szabadott válaszolnom, hogy a pénzemet adjam-e vagy az életemet, én az életet ajánlottam.
Az útonálló helyzete kétségbeejtô volt.
- Ha komédiázik pórul jár! Háromig számolok!. . .
- Maga egy számtantanár, becsületszavamra!... Mondtam, hogy az életet megkaphatja. Én ingyenélô vag*****ok, hát az életre nincs rezsim. De honnan veszek másik ötven centet, ha ezt odaadom? *****
Most képzeljük el a rablót. Agyonlôjön valakit, tehát villamosszéket kockáztasson ötven eentért, vagy szégyenszemre távozzék e rövid beszélgetés után?
- Utoljára figyelmeztetem, és azután. . . - kezdte újra komolyan.
- Ne adjon terminusokat! Maga rám bízta a választást, most tessék lôni!... - és mert megszánta a pisztolyával tehetetlenül hadonászó támadót, szelíden folytatta: - Verje ki a fejébôl, tisztelt martalôc úr, hogy én magának akár csak egyetlen vasat is adjak. Nincs rá eset, higgye el, drágám. . .
- Utoljára figyelmeztetem: ha hülyéskedik, úgy fôbe lövöm, mint a pinty!
- All right! De siessen, mert nem érek rá itt ácsorogni!... - és artikulátlan rikácsolással rôhögve bólogatott: - Maga egy nagy áldozat nálam, rabló úr! Egy alig züllött martalóc! Az ilyén ötven centért nem öl embert!,.. Két dolláron alul nem tesz ilyet. Az öreg Wagner nagy emberismerri, well, my best gangster!...
Ebben a pillanatban, váratlanul, néhány Iépésnyire tôlük, feltűnt két arrá sétáló katona: Ezek elfogják!
Az útonálló rémülten zsebre vágta a pisztolyát. Az áldozat gépszerű alkalmazkodással léeresziette magasba emelt karjait, a katonák felé fordult és...
És nem szólt semmit!
Ráadásul felettük most zizegés hallatszott! Két bieiklis járôr kerekezik beszélgetve a rakparton, és az áldozat nem mozdul. A katonák és a járôrök eltávolodtak. A rabló villámgyorsan újra elörántotta a pisztolyát, és rákiáltott az áldozatra:
- Egy móccanást sem, mert. . .
A másik rémülten körülnézett, és szinte sírva, de azért igen erélyesen rászólt:
- Ne ordítson, maga ló! Idecsôdíti nekem a csendôröket!... Ilyen ideges rablót még életemben nem láttam! Képes és a legnagyobb kellemetlenségeket csinálja nekem!
A rabló megrémült. Te jó Isten! Mi ez?!
Az áldozat jobban fél a csendôrségtôl, mint a fegyveres útonállótól. Kí lehet ez az ember? Miféle szörnyű, régóta keresett bűnözô?
- Fel a kezekkel!
Az áldozat dühösen emelte a magasba karjait.
- Mondja, maga tornaórát rendez itt?!. . . Becsületszavamra, ilyet még nern láttam! Ez a mániája a kezekkel. És harmadszor: ne hadonásszon állandóan a pisztollyal, mert elsül, és visszajönnek a rendôrök. . . llyen ideges rablót még életemben nem Iáttam! - siránkozta türelmetlenül, és közben akkorát csuklott, hogy szakadt keménykalapja az orráig süppedt.
- Mondja maga bolond?
- Lehet, de ez most nem fontos... Ide hallgasson, rablovics úr - kezdte békülékenyen a megtámadott -, adjon nekem egy dollárt, és futni hagyom. Na?... mit vitatkozzunk itt soká. Nem igaz?
- Futni hagy? - álmélkodott az útonálló. - Örüljc *****, ha nem bántom és elmégyek.
- Ez is egy álláspont, de nem az enyém. Hupplá!... Ne remegj, pajtás, csak csuklottam! Az én álláspontom más. Ha elmegy, akkor majd én elôveszem a késemet, és szanzsén a nyakszirtjébe hajítom hátulról. - És rekedt, joviális kacagással felrikácsolt: - Well, my dear gyilkos! Zsebkésvetésben az öreg Wagner olimpikon lehetne... És rekordidô alatt úgy a bicskámat, mint az egy dollár tarifát kiveszem magából! Láija, ez egy jó álláspont. Na?:. választhat: pénzt vagy életet?!
Az útonálló végképp elvesztette a talajt maga alól. Lelôje ezt a szörnyeteget ötven centért? Vagy megkockáztassa, hogy kést vágjanak belé távozáskor? Mert hogy ô revolverrel a kezében egy do)lárt fizessen az áldozatnak az világröhej volna.
Az áldozat kissé imbolyogva, de nyugodtan várt. Megdöbbentôen toprongyos volt. Ruházatát egy jobb madárijesztô sem vállalta volna. fnget egyáltalán nem viselt, viszont mindenféle ócska congyot kötött a nyakára, mintegy jelezve a fehérnemű szükséges voltát. Feltűnô ismértetôjele lehetett volna valami körözvényben, hogy egy alig elszáradt gardénia díszlett a gomblyukában.
A hervadt virág hérvadhatatlan gyermeki optimizmusánakjelképe volt. Szimbóluma annak a könnyed; buzgó kedélynek, naiv életfilozófiának és szüntelen mámoros derűnek, mellyel Wagner úr a nap minden peccében s*****éttárta lelkivilágát a legcsekélyebb, legegyszerűbb örömök elôtt is.
Ráncos, bibircsókos, fogatlan és széles szájú, vén arcán, állcsontja mentén ritkás, de hosszú szôrű matrózszakáll vonult félkörben. Elsô látásra inkább zsinórral felkötött műszôrzetnek hihette volna az ember.
És amint a holdfény ré***** tűzött, ez a szakáll végképp elrettentôen hatott az amúgy is döbbent rablóra.
Ijedten felkiáltott!
Ugyanis a rendkívüli szôrzetnek csillogó, búzakék színe volt!
Aki nem tudta, hogy Wagner úr, egy csodálatnsan nagy pofon következtében, belezuhant a rakparton elôkészített hajófestô zománcába, az így, a holdfényben, kísértetnek hihétte.
- Ná mi lesz? - sürgette a rablót az áldozat. - Itt akar megöregedni? Adjon egy dollárt, és menjen a fenébe!. . . flyen egy hülye sztrovacsek.
Hogy a sztrovacsek kifejezés mit jelentett Wagner úrnál, azt senki sem tudta. Állandó, csontig ható részegsége még ôt is erôsen akadályozta abban, hogy akár csak saját szavait is helyesen értelmezze.
- No de értse meg - kiáltotta dühös kétségbeeséssel az útonálló -, nincs pénzem, és nem akarom lélôni. Sajnálom magát!
- Mi közöm ahhoz nekem?!. . . Maga ne legyen jó az én egy dolláromért! Tessék csak lôni!
- Nem teszem! És figyelmeztetem, hogy ha odamegyek. . .
- Akkor megrúgom, és jön a bicska. Az én konyha)<ésszerű, hatalmas zsebkésem. Ha viszont a helyén marad, akkor megint csak ott tartunk, hogy tessék lôni!. . . Szép kis hecc! Na tudja mit: lde hallgasson! Ha nincs pénze, fizessen természetben. Elfogadom a revolvert. Majd csak adnak egy kis pálinkát érte a Három Dugóhúzó dajningrumban! Na, benne van?
. . . Minek folytassam? Rövid, elkeseredet vita után Wagner úr megkapta a revolvert: sem a hátbaszúcást, sem a villamosszéket nem kockáztathatja az ember ötven centért. A rabló pályája kez*****etén volt, mindössze tizenkilenc éves, mellesleg ez is mentse tehetetlenségét.
- Na jöjjön, kis sztrovacsek! - vigasztalta a rablót humánus áldozata. - Maga is kaphat egy korty pálinkát... Hoppla! Legalább a muníciót elihatja a revolverébôl... Ni, milyen szép nadrágrögzítô! - kiáltotta, ahogy elindultak, és egy hosszú spárgát pillantott meg léfüggni a feje fölötti vastraverzrôl: - Ezt leszedem innén, de a mindenségit. :. odacsomózták. . . - és kedvesen a fiatalemberhez fordult: - Nincs magánál egy bicska véletlenül?
- Mi***** -kérdezte a rabló, és halálosan elsápadt. - De hiszen. . . Maga fenyegetett. . . Magának van kése!
- Né gyerekeskedjék! Soha életemben nem volt késem. . Hopplá... no, várjon! De revolverem most már, hála Istennek, van, hát csak nyughassék, kedves sztrovacsek. . .
És a dühös útonálló orra elé tartotta saját fegyverét.

### MÁSODIK FEJEZET

E különleges rablótámadás mellékesen a Megkerült cirkáló világraszóló kalandját is elindíLotta hírhedt útjára. Az áldozat és *****az útonálló ugyanis végleges békeállapotban továbbballagtak, illétve az öreg továbbtántorgott. Így kialakult közöttük a végzetes eseményeket élin*****ító beszélgetés:
- Maga biztosan külföldi, mert engem nem ismer. . . Engem valamennyi rabló olyan jól ismec, hogy már öt lépésrôl nem köszön egy sem. Honnan jött?... - Ásítani akart, de csak csuklott. -Mesélhetne valamit a nagyvilágról. My parole d'honneur, az ilyesmi érdekel!
- Alexandriából érkeztem a Nil Marsallal... Ott is csak arról beszél most mindenki, amirôl Oaklandban - felelte az ifjú rabló. Kíváncsiak, hogy mi történhetett a híres André de Rémiéux-vel?
- Ezt én megmondhattam vo)na! Együtt voltunk bezárva Surabayában... Jó pofa volt! Tavaly leszúrták egy kocsmai verekedésnél a madridi Bivalyfô grand caféban.
- Hm... Alig hinném. Egy eltűnt óceánjáróról van ugyanis szó, aminek André de Rémieux a*****neve. Egy turistatársaságot vitt magával esupa elôkelô urat...
- És ellopta válami disznó? - vágoft közbe legyintve Wagner úr. - A tengeren vigyázni kell. . . Azt én jól ismerem. . .
Errôl eszébe jutott egy operából válami kártyainduló, és harsányan énekelt. Áz operák és ***** hazárdjáték állandó zűrzavarában élt, az optimista részegek különös mámorában. Az ifjú fábló csak most vette észre, hogy kü)önleges szakállú patrónusa az önkívületig részeg. .Közben gépiesen beszél, hogy ezt leplezze, de a szűk sikátorok között olykor egyik úttesttôl a másikig dűlöngött; de jóbb zsebében a revolvert egy pillanatra sem engedte el, és így az ifjú útonálló me*****sem merte a galambôsz illetve égszínkék szakállú rablót megtámadni,
És hol az a kocsma, amit az öreg említett? Megfoghatatlan volt a fiatalember elôtt útjuk céljá. Hiszen lassanként a kikötô környéki dombok között, Frisco kínai és egyéb bennszülött nációjának vályogviskóin túl bukdácsolt elôtte a gargarizálva daloló, furcsa öreg. Lehetséges, hogy már nem is tudja, hová készült?
Ez az egyén nem ismerte Wagner urat, ha azt hitte, hogy a Kékszakállú (bármilyen állapotban is) nem talál meg egy kocsmát, ahova készült.
- Nem tévedett el? - kérdezte az lfjú rabló.
- Ugyan! - röhögött Wagner úr. - Maga csecsemô! A Három Piros Dugóhúzóhoz még rész gen is odatalálnék, pedig úgy éljek, két 'óra óta alig ittam valamit. . . Látja ott azt a hát fénypontot? Nem. . . Azt az öt fénypontot?
- Ott messze?. . . Mindössze egy kis fényt látok arrafelé!. . .
- A maga korában én is annyit láttam. Nem kunszt. . . Hát ott van a mi kossmánk. . . Minden valamirevaló hotvolé odajár.
- Mondja. .. - kérdezte most az ifjú rabló, és itt kezdôdött az egész ôrületes bonyodalom.
-Ismer maga valami kikötôi hírességet, bizonyos Piszkos Fredet?... A Kapitányt?
- Mi?!. . . - horkant fel az öreg. - És maga mer kikötôben, tisztességes martalócok között lopni?!
- Én is hallottam már említeni. De azt hittem, hogy maga többet tud. Sürgôsen keresik ůvalamiért ezt a Kapitányt.
- Mindig keresik! - legyintett Wagner úr. - De azt nem fogják el! Az én barátom!. . . My old Piszkos Fred, öreg sztrovacsek, a Kapitány!- Egy elragadtatott karmozdulattól keresztülesett valamelyik kisebb dombon, és ülve maradt, hogy megpihenjen. Úgy folytatta lihegve: -Annak bliktri a világ minden rendôrsége. . .
- Alig hiszem, hogy bűntényrôl van szó. Nem említették, hogy betört volna, vagy pénzt lopott.
- Én pedig nem hiszem, hogy az öreg valahol betört és hozzátett a pénzhez. Nem természete.
Valahogy talpra szédelgett, és továbbmentek.
- Márpedig nincs bűntény a dologban. Rádión is leadták, hogy jelentkezzék bármelyilC külföldi angol követnél. Biztosítják, hogy szabadon eltávozhat.
- A követ?. . .
- Miért a követ?
- Na hallja! Az öceg Fred úgyis távozik, ha akar, annak nem kéll garancia.
- Csak azért kérdeztem, mert aki tudja, hogy merre jár a Kapitány és bejelenti, az száz font jutalomban részesül.
- Mi. . . - Egy pillanatig megállt, de csak úgy sikerült, hogy két karjának sebes mozgásával sarkára tántorodó testét nagy nehezen talpra svungolta. -Mit mesél? Maga, úgy látszik, részeg! Hopplá! Ne törôdjön azzal, ha csuklom!... Azt állítja, hogy ezért a gyerékségért tíz fontot fizetnek valahol?! Egy összegben?!
És nagyon izgatott lett, mert még sohasem volt ennyi pénze.
- Száz fontot mondtam! Hiszen még San Franciscóban is bemondta a rádió.
- Ne mondjon ennyit, drága martalóc! - rimánkodott remegve, és izgalmában egymás után hármat csuklott, ettôl leesétt a kalapja, viszont, amikor érte nyúlt, kéresztülesett rajta, majd felálltában Ierántotta a fiatalembert is. Csak sokára és nagy nehezen értette meg világosan az elmondottakat, amikor is teli tüdôvel egy nagyot üvöltött: - Hurrá! Szóval húsz fontot kap az illetô!..: Ne mondja azt, hogy százat! Maga rosszul hallotta! Annyi font csak számtanpéldában létezik! De húsz, az van, vagy huszonnégy is lehet! Annyit már láttam!. . . Isten! Végre egyszer leihatom magam! Hurrá! - és felhajította a kalapját, azután esodálkozva, idegesen támolygott mindenfelé, de nem látta sehol az ócska holmit. - Ha, most jóI nézek ki! Fennmaradt a kalapom! Nem baj!. . . Itt van, fogja. . . a revolvere!. . . Már nem kell! Van hitel, annyi, mint a madár. És ez a hitel sokáig nem fog elrepülni. . .
És odaadta, a kihalt éjszakában; a tôltött pisztolyt az imént kifosztott rablónak, és megveregette a vállát.
- Hallott valamit a Kapitányról? -kérdezte a suhanc, miután rövid habozás után mégsem )ôtte le Wagner urat a visszakapott revolverrel.
- De mennyire! Délben beszéltem vele!
- Hol van?
- Azt nem tudom.
- Hát hol beszélt vele?!
- A lakásomon.
- Hát akkor csak tudja, hogy hoI van?
- Ilyen késôn este? Klzárt dolog. Elég szép tôlem, bogy odatalálok. . . És jelentem. No, itt a kocsma! Gyerünk befelé!
És berúgta a vlskó ajtaját. Sűrű füst, lárma és harmonikázás fullasztó, bántó hang- és szagegyvelege hömpölyödött feléjük. De mielôtt beléphettek volna, még a küszöbrôl, Wagner úr hirtelen visszatántorodott, bevágta az ajtót, azután ijedten megragadta a fiú karját:
- Jöjjön! Fussunk!
És hasra esett.
A fiú nem értette, hogy mirôl van szó. Ha érti, úgy bizonyára futni kezd, mint a kényes ügy részese.
Ugyanis Fülig Jimmy állt az ajtóban, amikor Wagner úr benyitott! A visszavonulás tehát elkésett intézkedés volt, mert az ajtó máris kivágódott ismét, és Fülig Jimmy ugrott egyet. . .
A rabló, ha nem is tudta, mirôl van szó, ösztönszerűen a revolveréhez nyúlt, Mozdulatával egyidejűleg egy pofont is ka*****pott, és röptében csak azt érezte, hogy kiszakítják pisztolyát a kezébôl. Azután lehanyatlott és elájult. Ugyanis a számára kiosztott pofon monszuni süvöltése, villámszerű csattanása és mindent elsöprô megsemmisítô hatása egyike volt azon pofonoknak, amelyek Fülig Jimmyt közrettegett sztárrá avatták földünk jelentôsebb alvilági köreiben.

### HARMADIK FEJEZET

Miért ijedt meg Wagner úr Fülig Jimmytôl? Mert az alvilág beavatottjai, akik közé a *****ofonsztár is tartozott, jól tudják, hogy Piszkos Fred, amikor éppen Friscóban tartózkodik, 'Wagnernál húzza meg magát.
És mi baja volt a pofonok koronázatlan fejedelmének a Kapitánnyal?
Ez az éles ellentét szintén közbeszéd tárgya volt a kikötôben. Néhány nevezetes alvilági vtrÍlaÍkozás közben úgy adódott, hogy Fülig Jimmy már szépen kikaparta a tűzbôl a gesztenyét, amikor egyszer csak megjelent a Kapitány, és anélkül hogy körmeit a pacázshoz értetné, magához kaparintotta Fülig Jimmy fáradságának kétes de jól megérdemelt gyümölcseit. Attalában úgy, hogy Fülig Jimmy végül még valami slamasztikába is keveredett. Azt is bészélték, hogy egy homályos, régtôl datáÍódó lovagias ügy van közöttük. Fülig Jimmy állítólag egy ládában fogva tartotta huszonnégy óráig a Kapitányt, más alkalommal a kapitány, életének egy fontos szereplése helyett, a karanténba juttatta Fülig Jimmyt. Így ti7érgesedett az ügy lassanként odáig, hogy most már Fülig Jimmy, ahol csak megfordult, a kapitány után érdeklôdött, mert szerinte sürgôs leszúrni valójuk van egymással. Oaklandban tehát éÍôször is Wagner urat kereste, hogy a Kékszakállú nyomán megtalálja ellenfelét.
Fülig Jimmy ugyanis már két napja tudta egy csempész ismerôsétôl, hogy Piszkos Fred Friscóban van. Viszont azt is tudniá kellett, hogy aki a Kapitány nyomára vezeti az angol IcBvetséget, az száz fontot kap.
Örtként vetôdhet fel a kérdés az olvasóban, hogy miért nemjelentkezett Fülig Jimmy ezen Száz font jutalomért az angol követségen, hiszen tudta biztosan a nyomravezetô utat Wagner úr lakását. Nem ismerte ugyan a Kékszakállú állandó tartózkodási helyének közelebbi címét, de nyomravezetô a fontos cím tudta nélkül is lehetett volna. Beköpésnek nem számítana, mert a Kapitányt épp hogy "üzletileg" körözik szabad eltávozásának biztosításával: De végül úgysQm lett volna nyomravezetô, mert ezzel a nyommal a követség nem ért volna semmit. tlgyánis Wagner úr friscói lakását összesen ha négy ember ismeri ezen a világon, és Fülig Jimmy, ezt talán mondanom sem kell, nem tartozott a négy ember közé.
Aztán az alvilág kiváltságos tagjai semmiféle jutalomért nem szeretnek hivatalos helyen megjelenni. Tapasztalt egyének babonája, hogy a hivataÍokban való esászkálás ritkán vezet `jóra.
Fülig Jimmy többféle szomorú tapasztalattal is bírt a rév- és más kapitányságokon. A pénz riagy dolog, és nem okns, ha valaki túlságosan firtatja az eredetét, de ennek is van határa. A frégattfôhadnagy, mint hírhedt csempész, nemigen félt a határok átlépésétôl, de hivatali helyiségek küszöbe mégis ama határ volt számára, melyét önszántából ritkán lépett át. Ezért nem jelentkezett régi értesülésével mint nyomravezetô az angol követségen, és ezért kiáltotta VVagner úr, hogy "fussunk!", mielôtt hasra esett. És ugyancsak ezért nem csodálkozott, amikor egy csavarszorítóra emlékeztetô markolás tapadt a nyakára, és úgy talpra segítette, hogy mnccanni sem bírt.
- No nézd csak! - hebegte torzult, de udvarias arckifejezéssel. - Az én kedves sztrovacsek barátom!. . . Köszönöm, hogy felsegítettél, és most porolj le. - Mivel nem kapott választ, és a csavarszorító sem lazult, még nyájasabb mosollyal rikoltotta: - Nincs nálad egy szivar véletlenül? Ki tudja, mióta nem dohányoztam!...
Fülig Jimmy különlegesen festôi, általában ismert fregattfôhadnagyi egyenruhájában volt (A rangot és az egyenruhát ô maga kreálta.)
Az egyenruha így festett: elsôsorban két pompás és fényes bôrlábszárvédô, fején a Államok önkéntes mentôinek ellenzôs fehér sapkája és egy aranygombos flanellkabát! (Aki nem tudta, hogy az öltözék fregattföhadnagyi uniformis, az megesküdött volna, hogy házikabátot lát.) No és a fôúri, elsôrangúan dekoratív, nyeles monokli. llyen néven viselte ama kerékpáráttételrôl függô, orvosi nagyítót, amit különösen a szivárványhártya megvizsgálására használnak. Fülig Jimmy a műszert valamelyik szeméhez emelte idônként, amikor úgy vélte, hogy reprezentálni kell.
- Piszkos zsebmetszô! -kiáltotta foglyának köszönés helyett. - Engem ne próbálj becsapni, mert szilánkokra pofozlak.
- Te mindig ezekkel a szilánkokkal jössz - idegeskedett Wagner úr. - Miért kérdezed ötödször, hogy hol az a Piszkos Fred? Hát én ôrzôje vagyok annak a sztrovacseknek?!
- Ugye tudod, mirôl van szó?! Mert nem is kérdeztelek meg! Ne félj, nem ölöm meg azt a disznót! En csak megfizetek neki a karanténért, aki mindene van!
- Hát jó! Várj itt, mindjárt küldöm! - és máris indult volna, ha kilengésébôl nem rángatja vissza a vasmárok. - Na!. . . Te mindig rángatsz!
- Most ide figyelj! Én kitöltöm rajtad az elszámólást, ha nem vezetsz azonnal a rejtekhelyedre! Tudom, hogy a friscói vasúti híd felé van.
- Köszönöm, sztrovacsek! Onnan már hazatalálok!. . . Egy órája töröm a fejemet. . . Te, ne rángass!
Gurgulázásba fulladt a hangja, mert Fülig Jimmy kegyetlenül megrázta. Közben az ifjú rabló magához tért, de nem mozdult, mert azt hitte, hogy Fülig Jimmynél egy hatalmas vasdorong van, amivel az arcába ütött. (A fiatalember másnap elhajózott fndokínába, új életet kezdett, és a tisztesség útjára tért. Sok az egy émbernek, Wagner úrrál és Fülig Jimmyvel találkozni egyazon éjszakán.)
A fregattfôhadnagy fogcsikorgatva tünôdött, hogy mit kezdjen Wagner úrral? Ez közben elaludt, a szorongó marok támaszára függeszkedô testsúllyal. Mikor újra megrázták, nágyot horkant és felriadt:
- Szent Istenl Hány óra van?! - kiáltotta, mintha valaha is dolga lett volna az életben, mintha valaha is elkésett volna valahonrian.
- Ide figyelj! Én téged száz fonthoz juttatlak, ha elveszetsz a Kapitányhoz.
- Könyörgöm, higgyétek el. . . Nincs annyi pénz, fiam, amit itten mondsz. . . Az csak tíz font! De külónben sincs nálam my old great man of the Piszkos! Higgyél nekem, te sztrovacsek! Hát szoktam én hazudni?
- Csakis!
- Biztos, hogy úgy van, ahogy mondod... De most miért hazudnék, ha olyan kedvesen fogod a nyákamat... Egy barát? Akivel már fegyházban is voltur>k együtt! Két bennlakó!
Fülig Jimmy gondolt egyet. Hülyeség volt ráijeszteni az agyafúrt vén martalócra. Ettôl ugyan nem csal ki semmit. Dé majd követi titokban, követi messzirôl. Elengedte hát a nyakát, és nagyot lódított rajta.
- Ha most nincs itt, majd elkapom máskor! De akkor nem lesz pardon! Wagner úr gálánsan meghajolt kissé, megigazította virágját, és imbolyogva elindult a sötétben. Egyszerre csak örömmel felkiáltott, mert rálépett a kálapjárá.
- No, ez nagy késéssel esett vissza! - énekelte magában, és feltette öreg holmiját. Azután dúdolva, tíz lépés után átlagban három-négy métert csúszva, dombokon át, sikátorokon keresztül, bolyongott hazafelé, és úgy látszott, sejtelme sincs, hogy Fülig Jimmy követi, mint az árnyék.
Így érte el a kikötô túlsó oldalán, a száraz dokkon túl, az Oaklandból San Franciscóba vezetô utat. Innen üres telkeken át, bukdácsolva a töltésig jutott. A vasútvonal mentén óvatosan letért, az éjszakai sötétségben, biztonságosabb mezôre. *****
No most!
A botorkáló alak késôbb, a mezôn keresztül ismét a töltéshez szédelgett egy fordulónál. A kitérô vágányok körül járt. Egy vasúti kút és néhány bódé látszott mindössze, továbbá sok üres teherkocsi vesztegelt a környéken.
Mi az ördög!
Az örég felkúszott a töltésre. Egy távolabbi, vakvágányra tolt vagon ajtajáról felemelte a reteszt, félrehúzta a tolóajtót és besurrant. . .
Megvan!
Fülig Jimmy futott! Amikor Wagner úr nyomába ért a teherkocsihoz, óvatosan közeledett. . . Jó lesz vigyázni. . . Elôvette a zseblámpáját; és körülnézett. . .
Tehát ebben a rozsdás, kiselejtezett vagonban laknak ketten a Kapitánnyal. No, csak gyerünk! Most leszámol... Gyorsan félrehúzta az ajtót és beugrott... A kézilámpája máris körülvillant, mert Piszkos Frednek gyorsan jár a kése. . .
Mi ez?!
A vagon belseje üres!
Odaugrott a szemközti tolóajtóhoz. . . A fene! Ez a Wagner egyszerűen kiugrott a kocsi túlsó oldalán, és kívülrôl elreteszelték!
Hopp! Villámgyorsan megfordult. . .
Késô! Éles csikorgás hallatszik mögötte, amerrôl jött. .
És becsapódott a vagonajtó! Jól hallatszott, amint ráhullik a retesz.
Fogoly!
- Halló, sztrovacsek barátom!... Minden vagonnak két ajtaja vari - rikácsolta kívülrôl Wagner úr. - Majd sokat kell dörömbölni, ha eluntad magad, mert ennek a fülkének rYtostanában késése van: öt éve nem indult. . .
És távolodó, lelkes dalolás hallatszott egy Áida nevű kardalosnôrôl, aki elôször becsapta a zöld alsót, azután kijátszotta a vörös felsôt. . .

### NEGYEDIK FEJEZET

Fülig Jimmy a legnagyobb bajban volt.
Itt szépen éhen halhat, ha nem dörömböl: Viszont Friscóban ma az a helyzet, hogy neki nem ajánlatos ilyen dörömbölésféle feltűnôsködéssel magára terelni a figyelmet. Sajnos, egy Icétárbocos schooneren távoztak innen legutóbb a Holdvi*****ág Charleyval, és elfelejtették visszahozni a tulajdonosnak, aki bizonyára a rendôrségen is kerestette.
Mit ér a srófhúzó a belsô zsebében, a kiváló, kicsi; de pompás acélfúró felsô zsebében, a harapófogó meg a reszelô a hátsózsebében? Hidégvágással itt nem tud kitörést elkövetni, túdta jól. Régi ismerôje volt a vagonoknak.
Az ajtó hasadéka mentén tán elreszelhetné a keresztvasat, de ez nagyobb zajjal járna, mintha dörömböl. Így üldögél vagy egy óráig dühösen, tépelôdve, tanácstalanul. A retesz körül látta, hogy déreng már.
Most egyforma léptek csosszanása hallatszott a vagon körül.
Hallgatózott. Tán valami magános személy jön erre, és elég tapasztalatlan lesz esetleg, tiogy egymaga ajtót nyissón?
Megkísérli az ügyet! Végre is nem fog itt éhen halni! Kopogott...
- Szabadl - mondta kint az illetô.
Fene a tréfás kedvit!
- Nyissa ki! -kiáltott Fülig Jimmy -, lekéstem a friscói vonatot, itt aludtam, és rám csukták áz ajtót, dokkmunkás vagyok!
Az illetô erre minden további nélkül kinyitotta az ajtót.
Fülig Jimmy ugyancsak minden további nélkül hátralépett, és tátott szájjal lehuppant egy üres ládára. Nagy ég!. .
A riyitott ajtóban egy hosszú, hegyes kecskeszakállas egyén állt, és valószínűtlenül hatalmas, karvalyszerű körmeivel még hegyésebb formájúra sodorta ezt az amúgy is tekintéÍyes szakállt. Itt nem lehetett kétség!
A Kapitány állt ott! Piszkos Fred volt a megmentô!
És Fülig Jimmy megpecsételtnek látta a sorsát. Ha ez az ember megmentette, úgy elveszett ember! Nem vitás...
- Hallom, hogy kerestél, fiam... Biztos valami dolgod van velem - mondta nyájasan.
A mindenit!... Milyen egyszerű volt kutatni utána, hogy belevágja a kést. És mi az, hogy most mégis ilyen bizonytalanul ül a cserzett bôrű, ezer ráncú öreggel szemben. Miféle varázserejük van még inkább mágikus tekintélyük van az apró, ravasz csillogású szemeknek, hogy ez az elsôrangú bicskás, Herkules-erejű, veszett verekedô most ilyen bizonytalan? Egy kicsit mosolyogni kezd, majd dadog, végül lepöcköl valamit zavarában két ujjal pedánsan a kabátjáról. De azután mégiscsak összeszedi magát, ha már minden kocsmában égre-földre esküdött, hogy ne lássa Pepita Oféliát, (álÍítólag) hű aráját, ha nem intézi el a Kapitányt:
- Itten arról van szó - lovalta önmagát goromba hangjával -, hogy magával dolgom van!
- Úgy?!... Mirôl lenne szó? - kérdezte, és hirtelen feléje lépett.
Valami kis karcolás, mintha tüske érné az ingén keresztül, megcsiklandozta a fregattfôhadnagyot a gyomra táján.
- Vigyázz, Jimmy!... - intette szinte szelíd súgással a Kapitány. - Sötét van, és még belegyalogolsz a késembe.
. . . Hogy szedte elô a kést, mikor nyitotta ki és miképp feszítette a hasának olyan szakértélemmel, hogy érintette is, és mégsem szaladt bele? Ez régi és megfejthetetlen bűvészmutatványa volt. Egy biztos: lehet valaki százszor Fülig Jimmy, ha egyszer Piszkos Fred késhegye a gyomrát érinti, akkor jobb, ha felveszi az utolsó kenetet, mielôtt a kisujját is megmozdítja.
- Mit bicskázik-... Bántotta magát valaki? -kérdezte sokkal gorombábban, de egyetlen maccanás nélkül Fülig Jimmy.
- Csak mer hallottam, hogy kerestél valami miatt, és érdekelne az ügy mibenléte.
- Mi?... No és, ha kerestem? Üzent magának Hawaiiból a Víg Kiloccsantó tulajdonosa, hogy otthagyta a dohányzacskóját tavaly. . .
- Tudok róla. Hát kedves, hogy ezért már egy éve keresöl engem, hol a szingapuri Katakomba Kaszinóba, ahogy mondták, hol meg a rotterdami Sajtfejű Mángorlóba, mert errôl is értesültem. . . Érdemes egy dohányzacskó miatt?
Fülig Jimmy szinte szétrobbant dűhében, de mit csi*****álhat, ahogy itt áll az öreg késhegyére tűzve, és tudja a késrôl, milyen biztosan fekszik a Kapitány kezében, egész lazán, haránt a tenyéren, és nyújtott hüvelykujja mentén végigsimul a döfésre kész penge. És milyen egyszerűen, könnyedén, villanásnyi idô alatt tud behatolni valakibe, hogy aztán Piszkos Fred megtörülje egy fa törzsén, zsebre dugja, és egykedvű, csámpás lépteivel elbandukoljon a helyszínrôl.
Tehát pukkadt a fregattfôhadnagy, de kôzben olyan egyszerű testtartással, olXan mozdulatlanul állt ott, szinte jámboran, mint aki csakugyan doháriyzacskója miatt kereste az egész világon e kevéssé tiszteletre méltó, de igen tekintélyes ôsz szakállú egyént.
- Meg azt is mondtad, hogy valami elszámolásod van velem állítólag -érdeklôdött szelíden a Kapitány. - Nem tudom, igaz legyen-e? No, azt megadhatod, nem bánom.
- Most nincs nálam. . . akkor volt, amikor kerestem és. . .
Az öreg otthagyta, valamivel távolabb leült egy fatönkre, és zsébre tette a kését.
- Hát nézd, Fülig Jimmy! - szólt elgondolkodva, de igen határozottan, rövid csend után.
- Ez mind szép, amiket meséltél, de jegyezd meg magadnak, hogy aki engem nagyon keres, azzal elôfordulhat, hogy megtalál véletlenül. -Nyugodtan beszélt, mert Fülig Jimmy tudhatta, hogy amilyen ellenôrizhetetlenül gyors mozdulattal eltűnt a kés, ugyanúgy elôkerülhet megint.
- Te tudod jól, hogy mindig a gyengém voltál... Csak sétálgass, fiam, fel és alá, dugd zsebre a kezed nyugodtan, volt nálad egy revolver meg egy kés, azokat kiloptam az imént. A fogaidat ne csikorgasd, mert mind kihullik, mire vélem egyidös leszel, pedig ilyen korban sem árt, ha az embernek foga van.
- Majd még ezért egyszer. . .
- Csak te ne fenyegessél engem, mert már többször is megijedtem, amikor mérges voltál, és nyugtalanul háltam.
Valamin gondolkozott, és recés ínyébôl kiálló, két-három barna fogát piszkálgatta hüvelykujjának hosszú körmével, ázútán elkezdte komótosan a pipáját tömni és rágyújtott. ***** " Valamit fôz ez már megint!" - gondolta közben Fülig Jimmy. - Nem azért jött ez ide, ôt kiszabadítani, mert aggódott miatta. Ettôl ugyan meggebedhet a saját édestestvére is nyugodtan, amilyen kutya. Most meg úgy füstöl, mint amikor azon járatja az agyát, hogy hogyan kavarjon össze valamit, amin aztán teremtett emberfia nem ismeri ki magát rajta kívül.
Mert ez mindig kavarja!" - gondolta a fregattfôhadnagy. De hentesekre maradjon holta után a kése, ha egyszer nem szalad bele ebbe a sátánba.
- Akar még tôlem valamit? - kérdezte dühösen.
- Szeretném elintézni veled a számadást úgy, hogy békében hagyjál ezentúl. . - Csúfolódik?! Mostan teheti, de jegyezze meg, hogy a legravaszabb róka is terítékre kerülhet egyszer.
- Nohát, ezt szívesen elkerülném - bólintott rá komolyan a Kapitány. - Szeretnék veled egy üzletet csinálni úgy, hogy neked is legyen ötven fontod és nekem is.
- Ez megint micsoda?
- Megmondom. Engem valamilyen ügyben keresnek az angol követségrôl. Ez a keresés riem jár következményekkel. Talán az elsüllyedt Winnifred gôzös végett érdeklôdnének, mert arra jártam egy háromárbocossal, és kimentettem sok utast.
- Emlékszem. Derék dolog volt. Csak aztán mindenki csodálta, hogy a vihartól megmentett utasoknak a gyűrűjük meg a zsebórájuk is odaveszett.
- Igen! - bólintott komoly visszaemlékezéssel a Kapitány. - Nagy vihar volt... De most elsôsorban arról van szó, hogy nekem valószínűleg valamiféle jutalom jár, ha jelentkezem az angol követségen és a nyomravezetônek, aki rám akadt, annak külön száz font. Most én a tnagam jutalmán felül szeretnék ebbôl a száz fontból ötvenet kapni. Tehát vigyél fel engem a &ôvetségre, így hozzájutottál ötven fonthoz, azortfelül én is jó üzlet,et csináltam miután nem kéll félnem, hogy egyszer még megölsz. Mert remélém, hogy így szent a béke közöttünk.
- "Kavarja ez, vagy nem kavarja?" Megint nagyon valószínűen hangzik, amit mond, tehát biztos, hogy hazudik. De mit akar most itt vele kavarni? Lehet, hogy csakugyan nyugtot akar az ôrég és ötven forit keresetet? Baja nem lehét, ha rááll. Nem nagyon firtatják ott a nevét és ríeki van a belsôzsebében egy szinte kifogástalan okirat Olsen Jeff svéd matróz nevére: Majd elmegy mint Olsen Jeff az öreggel, és jól nyitva tartja a szemét.
- Szerintem -mondja azért óvatósan, rövid gondolkodás után -emögött valami disznóság van megint ellenem.
- Ha annyira bizalmatlankodsz, hát mással csinálom. Úgy látom, hogy félsz. Fülig Jimmynek számtalan erénye volt, de a hiúságára idônként más tulajdonságait kônnyedén elnyomta. Most is egészen nekfvörösödött a gyávaság vádjára:
- Maga hallotta valaha, hogy én félek valakitôl?! Itt a Fülig Jimmyvel beszél, hé!
- Magam is arra alapítottam mindent - mondta az öreg ôszintén, és csakugyan így volt. Fülig Jimmy hiúsága és naivságára sűrűn alapította számításait. - Ha tehát akarod, eljössz most velem a rejtekhelyemre. Kevés ember tůudja ezen a világon, legyél te az egyik közöttünk. És délelôtt meglátogatjuk az angol követet. Ha megkapod az ötven fontot, úgy szent a béke. Itt a kezem!
Múmiaszerű, piszkosbarna karvalykezét parolára nyújtotta.
Fülig Jimmy ezt gondolta: "Kavarja ez, vagy nem kavarja?" - és közben tétován elfogadta a parolát. A hűvös, ráncos; aránylag kicsi kezet olyan idegésen és zavartan fogta meg a iúkötôk rettegett jassza, különösen mellbôségével, csodálatos ügyességével és legendás erejével egyetemben, mint az iskolás kölyök a zord tanítóét.
- Van valami papírod? - kérdezte a Kapitány.
- Egy jó okmány, Jeff Olsen névre.
- Akkor rendben van, habár nem hiszem, hogy szükség lesz rá.
Elindult elôtte az öreg, pipázva, imbolyogva, alsókarjára vetett kiskabáttal, és hüvelykujja odabökött sapkaellenzôjére, hogy a tarkójára csúszott az ódon hoÍmi.
Az hídon nem messze elérték Frisco külvárosát, a Fülig Jimmy vegyesen baljós érzelmekkel Iátta feltűnni a szürke terméskôbôl épült csendôrlaktanyát: No, errefelé ô nem bujkálna. Még jobban belapultak a vasúti töltés melletti homályba, mert szépecskén virradt. Ilyenkor már hideg volt errefelé, különösen hajnalban. Az arktikus eredetű szél elűzi innen már nyár útóján a kikötô vándorait.
Fagyos, sós nyirok csapott hozzájuk. " Ez a, kicserzett vén rabló biztosan nem érzi"gondolta Fülig Jimmy. - Egy kanyarban, a műút mentén, Piszkos Fred felemelte a csatorna rácsát, és elindult lefelé a vaslétrán.
- Gyere- - szólt vissza.
Fülig Jimmy követte, és helyére illesztette maga felett a rostélyt. Csak tán nem csátornában laknakůezek? Attól a Wagnertôl kitelik, azonban a Kapitány (azt meg kell hagyni neki) tudta, hogy mivel tartozik hírének és piszkos, de ellenzôs sapkájának. Nem hagyná elhírleni magáról, hogy csatornában lakik. Sokáig mentek a sebes sodrú szennyvíz mentén vonuló cementparton. Folyton rugdosni kellett a lábuk körül nyüzsgô patkányokat: Egy macskányi dög Fülig Jimmy arca elôtt ugrott át, nagyot csobbanva, a csatornaárba.
Rövidesen egy keresztelágazáshoz értek, és a Kapitány elindult felfelé. Ismét kijutottak egy rostélyon, és ott voltak Piszkos Fred rejtekén.
Ejha!
Tágas pincehelyiség volt. Körös-kö_ rül mindenféle csomóba kötött rongyhalmazok hevertek, kényelmes fekvôhelyet biztosítva a bujkálóknak.
- Miféle pince ez? - kérdezte Fülig Jimmy és. . .
És torkán fulladt a hang. A pince túlsó végén magasan, néhány ablák volt, amelyen át szürke, hajnali fény áradt be. És egyszer csak feltűnt az ablakok elôtt két gyanúsari határozott léptű csizma. . . Néhány lépés, azután koppan. . . fordul. . . csattan. . . És újra egyforma, tempós léptekkel távolodik.
Ez egy poszt! A Kapitány tôrbe csalta!
Ez volt az elsô gondolata, és máris ugrott a csatornarács felé.
Ott lihegvé meglapult. . . Nem! Piszkos Fred mégsem csalhatta tôrbe. A vén sátánnak legalább annyi számadása van a hatósággal, mint neki. Ni!. . . Most leül, kitesz m*****ga élé a zsebébôl egy darab sajtot, és jóízűen eszik.
- Freddy bátyám. . . - hebegte. - Hol vagyunk mi itten?
Az öreg nagyot kortyintott a pálinkásüvegbôl.
- Ez, fiam, a csendôrségf laktanya pincéje. A lomtár, nem jár ide senki, csak behajítják a szétfoszlott, használhatatlan holmikat az ablakon keresztül, és minden évben egyszer eljön értük az állami rongyász kocsival. Nyugodt hely. Sose hallottam még, hogy itt razzia lett volna.
...És leheveredett egy köteg állami rongyra, azután nyomban és jóízűen elaludt.

### ÖTÖDIK FEJEZET

Kora reggel elhagyták a pincét, hogy Friscóba menjenek.
- Te mostanában hová szegôdtél? - kérdezte útközben a Kapitány, és a jegesen süvítô, augusztusi, Iegigazibb friscói szél ellenére nem vette fel a kiskabátját. Fekete pamutszvettére; kirongyolódott, magas nyakával, viharvert életútján páncélos anyaggá keményédett, és úgy látszik, hogy e szilárdsága kellôen óvta a gazdáját az idôjárás viszontagságai ellen. Nem szólva deszkaszerű, mel!kasáig érô, közismerten óriás nadrágjáról, amelynek kétszárát végzôdésüknél cipôi mellé gyűrte. . .
- Hát voltam Bricsesz kapitánnyal - felelte Fülig Jimmy. - A Nekivág schoneren ki-vándorlókat csempészünk Jávára.
- Annak már egy éve - szólt az öreg rágyújtva.
- No hát - válaszolta idegesen -, gyengélkedtem is! Amikor beszüntették a Nekivág schoonert, hát kaptam egy golyót a csíp,ômbe, és átúsztam vele egyik Szundáról a másikra. Az ember már olyan, az alkata miatt, hogy egyetlen lövéstôl is megbetegszik, ha sportol vele. Most ůmár tud mindent?!
- Hát ahogy vesszük. Mert fél évnél 'több, hogy éjszaka elbúcsúztál Pepita Oféliától, és megérkeztél Friscóba a Tök Harry teherhajóján.
Az ördögökkel cimborál ez a vén sátán! Kölönben nem tudhatna mindent.
- Nohát?! Átjöttem Friscóba? És?!... Áttért idôközben a rendôrtanácsosi pályára, és most vallat?! Maga tán minden lépését kiíratja az újságban?! Nevetséges. . . Valamibôl élni is kell az embernek, hát utazik.,.
Piszkos Fred nem szólt semmlt, vállat vont, megbökte a sapkáját, zsebeinél fogva kissé hónaljig riszálta a nadrágot maga körül, és valahová a levegôbe bámult, szinte unai.kozva. Fülig Jimmy idônként idegesen oldalt nézett rá. Most igazán nem tudhat semmit. Csak véletlenül kérdezhetett így összevissza, mert közömbösen és mogorván csámpázik, mint mindig. Már a Golden Gate park igazán nagyvárosi környékén jártak, amikor hogy, hogy nem, Piszkos,Fred ellágyuló arckifejezéssel váratlanul így szólt:
- Vajon merre járnak a régi eimborák? Nem hallottál a Radzeer cirkálóról?. . . Csuklottál?
- Igen. Erôs ez a cigaretta. Hogy mit kérdezett?
- Eszembe jutott a jó öreg Radzeer cirkáló, amit egy sötét emlékezetű éjszakán elloptam *****oint de Galle magasságában, a ceyloni karanténból. - És nagyot sóhajtott. -A régi szép idôk!
Ez a világ legnagyobb színésze, de így mégsem komédiázik. Ez is csak tisztára véletlen lehet, hogy a Radzeert említi.
-ů Rég nem láttam azt a hajót - felelte hűvösen a fregattfôhadnagy.
.- Hm. . . No hiszen, jó szemed van akkor. Fél év elôtt még itt vesztegelt Oaklandban. Vagy *****ém tűnt fel neked?
Fülig Jimmy megállt. Irdatlan mellkasát teleszívta levegôvel. Kevés maradt llyenkor a kózelében, aki csak egy kicsit is ismerte.
- Maga most mit kav*****r megint?!
- Furcsá vagy... - felelte a Kapitány vállat vonva, és a pipáját tömögétte. - Te inkább keveredsz az emberekkel, mint én, hát gondoltam, hogy mégsem kerültétek ki egymást a Fôorvossal, Holdvilág Charlyval, a Tüskés Vanekkel vagy a többivel, ha már ôk itt állomásozik a vén cirkálóval, és te is Oaklandban forszíroztad éppen a megélhetést. Mit fújod ezért úgy fel magad?
Fülig Jimmy kiszusszantotta a levegôt. Ô itt állandóan fél ettôl a szívtelen rókától, és mindig azt hiszi, hogy ez ki akar lyukadni valahová? Pedig igazán, mi van abban, ha érdeklôdik a barátai iránt? Ezek elôtt ugyan kíköpött legutóbb, és azt mondta, hogy tôle a jövôben felfordulhatnak, és mint már annyiszor, otthagyta ôket, és egyedül vándorolt tovább, de hát akkor arról volt szó, hogy az olajjal meg mindenfélével, szokása szerint, manipulált, meghamisítóttá a hajónaplót, és becsapta ôket. Ezek is mondták neki, hogy az ördög hozza mindig áz útjukba, és a korhadt gégéjű Peters apagyilkos vén hiénának nevezte ekkor a Kapitányt, de azért barát, az barát. Akkór is, ha nem volt mindegyik uralkodó, mint ô, Fülig Jimmy, és így nem ismeri a spanyol udvari étikett hivatali kifejezéseit.
Az meg persze hogy feltűnt neki, ha egyszer ô Friscóban van; itt horgonyoz a Radzeer, és elůég buta azt mondani, hogy nem látta. Lehet Oaklandban egy olyan apró sampán, amit Fülig Jimmy nem lát, ha végigmegy a kikötön? Tehát bután felelt. Ennyi az egész.
- Nohát - szólt erôltetett közönnyel -, beszéltem Tüskés Vanekkel meg egypárral közülük. De riem lényeges. És senkinek sem kötöm az orrára, hogy mit, mert jó megélhetés az. . .
- Tudom, fiam - bólogatott megértôen. - Mintha már említetted volna. Nem is akartam én mást tudni, csak hogy merre ment innen a privát cirkáló? Fél éve nem hallottam, hogy valahol kikötött volna a Radzeer, és aggódom. . .
- Mi?. . . Tán ottmaradt az evôkészlete vagy egy csomag dohány?
- A barátaimért aggódom.
- Nézze, Kapitány, hagyjon engem békit! Az rendben van, hogy maga mindig részeg, de úgy látszik, hogy újabban ez meglátszik-a beszédjén is. Miféle barátja van magának ezen a világon, azzal a szôrös szívével?
; Jimmy, Jimmy! Ki juttatott még téged ötven fonthoz békülékeny jószándékból? Ez végre is igaz. Csak ne kérdezne most itten mindenfélét. Mert ennél az Atyaisten sem tudhatja, merre gondol, mikor emerre kérdez.
- Ha éppen kifúrja a kíváncsiság, hát megmondhatom, amit a Buzgó Mócsing mesélt elinduláskor. Megint valami biztosító társáság fizet nekik, hogy vigyázzanak egy értékes hajóra. .;
- Furcsa! -motyogta rövid idô múltán ismét a Kapitány. -Na, mindegy... hm... coppant furcsa. . .
- Mi furcsa magának már megint?
- Itt van egy Fülig Jimmy, a világ egyik legelsô tengerésze! Ehhez értek valamit, hát elhiheted. És ma amikor aranyat ér itt Friscóban mináen közepes matróz, akkor ôk kutyába se vesznek és elindulnak nélküled a Radzeerrel. A fene érti. Vagy már híre ment, hogy nem vagy a régi? Ez lehet. . . Nekem is említette valaki a múltkorjában.
- Ez egy nagy hazugság! - Hirtelen észbe kapott. Megint a hiúságát piszkálja ez a vén tengeri dög. - Nohát híttak, és nem mentem, med a Dagadt Petersszel haragban vagyunk. Most tudja?!
A Kapitány vállat vont, és kiköpött a pipája mellett egy srég sercintéssel. Mitôl vagy ideges? Ha nem mentél, hát nem mentél. . .
És megvakarta tarkóját flf. számú, beidegzôdött, tlegmatikus mozdulatával, amitôl a sapka elôrehanyatlott a homloka felett. Csendben bandukoltak. Távolról már feltűnt az angol konzulátus. Ékkor váratlanul, nagyot rikkantott valaki mellettük.- Itt áz én drága öreg barátom!... By Good! Kérem a huszonkét fontot!
Wagner úr volt! Egy követségi tisztviselôvel!
Fülig Jimmy elkáromkodta magát. Ez a nyomorult Wagner megelôzte ôket. És most ha akarják, ha nem, övé a pénz. A kék szakállú, vén szélhámos jobb kezével a falnak támaszkodott, de részegsége hevében baljával meg kellett kapaszkodnia a követségi tisztviselô kalapjában úgy, hogy leszakította a fél karimát. Egy üvegnyi elôfeget nyilván már kapott a p*****nzre.
- Ön a "Kapitány" néven közismert egyén? - kérdezte a követségi tisztviselô. ***** - Tessék? - kécdezte csodálkozva a Kapitány. - Nem értem. Közönséges matróz vagyok.
- De drága barátom! - sikongta Wagner úr, és kétségbeesetten összecsapta a kezeit, majd meg ákarta ölelni valamelyik Piszkos Fredet a hat közül, de teljes hosszában végigesett a járdán, ami alig zavarta, és így stabilabb helyzetben, nyugodtan folytatta panaszos elôadását:
- Hogy mondhat ilyen?. . . Esküszöm, hogy ô az, verjék vasra!
- Ki ez a részeg állat? - kérdezte a Kapitány nyugodtan és a fregattfôhadnagy részint elámult a szemtelenségtôl, részint elismeréssel hódolt, mert máris átlátta Piszkos Fred zseniális tervét.
- Azzal jelentkezett nálam, hogy együtt lakik önnel egy pincében.
- Sose láttam ezt az alakot. Tessék, itt az igazolványom. Egy héttel ezelôtt érkeztem Adenbôl, a Göteborgon; Jeff Olsen matróz vagyok.
Mi ez?!
A Kapitány szép nyugodtan elôveszi belsô zsebébôl Fülig Jimmy szinte valódi okiratát, és átnyújtja az érdeklódônek. . . Két perc múlva sietve távoztak, és igyekeztek elkerülni a környékrôl, mert Wagner úr, a követségi tisztviselô kalapjának fél karimáját a szivén szorongatva, sírva üldözte ôkét, amíg valahol oly szerencsésen esett a földre, hogy elaludt.

### HATODIK FEJEZET

- Ha most a követségre megyünk, ez a tisztviselô azt mondja majd, hogy mégiscsak a Wagnernek jár a pénz.
- Hát nem megyünk. Felküldsz egy levelet a konzulnak, amelyben kéred, hogy fogadjon bennünket.
- Udvari szokás szerint - magyarázta Fülig. Jimmy, rövid uralkodására émlékezve a Boldogságszigeten - úgy szokják a szerklit, hogy a királyi kabin irodájában kérvényeznek elôterjesztést kihallást.
- Csak te csináld, amit mondok.
Este. . . Piszkos Fred és Fülig Jimmy megjelentek a friscói angol kónzul lakásán, ahol nyomban bevezették ôket egy kis szalonszerű szobába. Két úr várakozott itt rájuk. Fülig Jimmy suhanc korában két évet a haditengerészetnél is eltöltött, és csak azután alakult úgy, hogy az óceán szaga nélkül ne élhessen többé. Ezért nyomban megismerte az egyik jelenlevôben Anderson ellentengernagyot. A másik Haynes konzul volt. A követ nem kérdezte, hogy melyik a kettô közül Piszkos Fred. Aki nem vak, az láthatta.
- Csakhogy megvan, Mr. Kapitány! - mondta ôszinte örömmel.
Az ellentengernagy, ezt tán csak ôk ketten tudták a világon, valamikor együtt volt kadett Piszkos Freddel ôfelsége Prince of Buckingham csatahajóján. Azt beszélték, hogy a Kapitány Yafami homályos, teljes egészében soha fel nem deritett családi tragédiája miatt bolyongott e) annak idején, korvettkapitányi egyenruháját és úribb életét levetve. Azöta egyszer-másszor, hitratalos úton nem szorgalmazható esetekben, ahol a Titkos Szolgálat is tanácstalan volt, Piszkos Fredet a világ valamelyik távoli zugából felhajszolták, hogy egyedülálló tapasztalatait és különösen csavaros észjárását igénybe vegyék.
Ez általában nem ment simán.
Az embergyűlölô, magános tengeri farkas sehogy sem állt volna kötélnek, ha Anderson Aem hlvatja. Volt szíve az öregnek? Lehet. . .
Különös, hogy a végletekig fukar, kapzsi ember egy-egy ilyen megbízás teljesítése után é*****tűnt, és sehogyan sem lehetett ráakaáni, hogy jutalmát átvegye.
- Isten hozta, Fred! - köszöntötte az admirális, és vállára tette a kezét. Az öreg mormogott valamit, és zsebre gyűrte a sapkáját. Fülig Jimmy, akit a királyi tniliôben való tartózkodás (mint ô mondotta) elég közvetlenné tett jobb emberek társaságában, bal szeméhez emelte a nyeles monoklit, és mélyén meghajolt.
-Ez itten - mutatta be a Kapitány - Fülig Jimmy a világ egyik legjobb matróza.
A fregattfôhadnagy elpirult a dicséretre. Ugy látszik, mégis szorult valami emberség ebbe e kútyába, és rokonszenvezik vele. Az ötven font most már biztos.
- Ôszintén szólva, nem értesülést akarunk magától -mondta Haynes követ a Kapitánynak r; hanem a szolgálatát akarjuk igénybe venni.
- Ez a fiatalember értesített, hogy keresnek, tehát neki jár a jutalom - szólt a Kapitány -, szeretném, ha a száz fontot buzgóságáért magam adhatnám át.
- Tessék, már elôkészítettem - mosolygott Haynes, és kiszámolta dollárban az összeget, Fülig Jimmy kissé meglepôdött, amikor az öreg biztató mosollyal bólintott feléje, de zsebre tette a pénzt.
- Ez a tied, Jimmy, mert ügyes voltál - és leült, mert az ellentengernagy egy mozdulattal :hellyel kínálta ôket. - Kíváncsi vagyok, hogy miért kerestek?
- Hallott maga az André de Rémieux nevű hajóról?
- Kétkéményes, tizenötezer tonnás gôzôs, tizenhét év elôtt keresztelték Cherbourgban: Ázóta csak egyszer szorult javításra, a penangi Mael-özön után. Batáviában*****szárazdokkba kerűlt. Legutóbb kirándulókkal az Ineognita Archipelre indult és éltűnt. A Blount-Fok magasságából adta az utolsó rádiójelzést.
- Maga minden tud, Fred - mondta megelégedetten az ellentengernagy -, azt is sejti tán, hogy mi történhetett a gôzössel?
Fülig Jimmy idegesen az öregre nézett, de ez csodálkozva Vállat vont:
- Tudja ezt valaki ezen a világon, hogy a Blount-Fokon túl mi minden lehetséges egy *****tűnt hajóval? Egyáltalán mit keres arra okós ember gôzössel? A Marquesas-csoport után csak:korall- és atollzátony meg újra atoll- és.korallsziget van a Déli Sarkig.
- Tudjuk, tudjuk! - bólogatott Anderson. - Sajnos néhány gazdag és elôkelô embec, fogadásból odahajózott. Robinsonok akártak lenni. Elhatározták, hogy egy évet töltenek az Ínsognita Archipelen. Valami bolondos festô érkezett onnan, és azt mesélte, hogy va)óságos paradlcsom az a sziget.
- Vészjelet nem fogtak fel?
- Nem. A Blount-Fok magasságából érkezett az utolsó leadás, hogy nincs semmi baj. A bolondos Robinson Crusoék derült idôbůen közeledtek a célhoz. Több hír nemjött felôlük. Csak útóbb derült ki, hogy a biztosító társaság megbízásából a Radzeer követte ôket. Az a furcsa, hogy a Radzeer is néhány fokkal a Cape Blounton túl adta az utolsó életjelt, azután elnémult a rádiója. Mindkét hajónak nyoma veszett. Magára vár a feladat, Fred. . . hogy hírt hozzon róluk.
- Sajnálom, Sir - mondta a Kapitány hidegen és felállt. - Megállapodtam egy bálnavadásszal. Jövô héten indulunk a Portola-szigetek tájára. Állítólag arrafelé csodálatos tömegben nyüzsögnek idén a cetek.
- Miért nem vállalja, hogy a Radzeer és a Robinsonok után kutasson?
- Mert nincs kizárva, hogy megtalálnám, és azt szeretném elkerülni - felelte zordan. Fülig Jimmy szégyellte magát az urak elôtt, hogy így beszél ez a zsúgori szívű, vén sátán. Az admirális rosszkedvűen jegyezte meg:.
- Azt hittem, hogy régi barátai vezették a hajót.
- Tévédés, Sir! Mindig csak bajom volt velük, és gyanúsítóttak. Ellenszenves fráterek. Egyetlen csomónyi sós vizet is kár felkavarni az ilyenekért...
És úgy megriszálta a nadrágját, hogy ismét hónaljig süppedt bele.
- Hát sajnálom.. . - szólt a konzul. - Legalább van valami véleménye az ügyrôl?
- Miféle vélemény lehetséges itt?... Át kell hajózni kilenc és fél fokkal keletre a Cape Blounton, és ottjól körülnézni az árbockosárból. Ha egyik gôzös sincs a láthatáron, akkor ezer év múltán sem tudhatják, hogy mi lett a hajókkal. A Zöld Pofa eddig még nem árulta el, hogy milyen mélyre Viszi le a déltengeri óceánjárókat, ha idegesíti némelyik.
"Ez egy nagy kutya -gondolta Fülig Jimmy -, de úgy beszél, hogy mindenszava szentírás!" Az admirális kutatva nézett Piszkod Fred hideg, közönyös arcába. Megvillant feléje a két apró szern? Vagy csak úgy tűnt a csillár rásugárzó fényében?
- Hát. . . nem erôltetem, Fred. . .
- Ha rám hallgat, Sir, akkor ezt a tengerészt, aki idehozott, megbízza helyettem. Tudom, kit ajánlok. Olyan ember, hogy egy csónakkal meg egy szál ágvitorláva) a sarkvidékre is elmegy, oda-vissza.
Fülig Jimmy lángvörös lett. Mégse olyan nagy kutya ez, mint amilyennek hitte! Az admirális szeretett volna a Kapitány arca mögé belátni a pillantásával. De ez rryugodtan és keményen nézett rá. Anderson a követ felé fordult:
- Ha nélkülözni is kell a Kapitány szolgálatát; tanácsait elfogadjuk. - És Fülig Jimmyhez lépett. - Keressen feI holnap délelôtt a Waldorf Astoriában. Minden eszköz rendelkezésére áll az expedícióhoz. A biztosító társaság ötvenezér dol)ár jutalmat tűzött ki annak, aki biztos értesülést szerez az eltűntekrô). Ezenfelül számíthat magas helyrôl, külön jutalomra..:
Fülig Jimmy valósággal megdicsôült agyonlegyezett hiúságában. Tehát nyeles monokliját szeméhez emelte újból, és mélyen meghajolt. Közben eszébe jutott királykorából egy Napó leon néven közismert néhai kollégájának feljegyzett mondása, és így szólt:
- Kérem. . . vassal és kenyérrel Kínáig is elhatolok.
- Ne hencegjél, Jimmy - intette le a Kapitány -, mert Kínába te már elhatoltá) nemegyszer, egyetlen darab kenyér és vas nélkül is.
Ezzel véget ért a kihallgatás, az admirális kezet fogott a Kapitánnyal:
- Ha mégis meggondolja, Fred. . . A Kapitány megvetôen mondta:
- Én már csak bálnák után megyek. Nemely embernél rendesebb állatok. És fôként hasznosabbak. Semmi közöm mindenféle alakokhoz, akik csak gyanúsítottak, és hálátlanok voltak. . .
Amikor az utcára értek, Fülig Jimmy ôszintén hálával mondta:
- Köszönöm, Freddy bátyám. . . és most adja ide az ötven fontot.
- Te kódis! Mikor járt neked ötven font?. . . Vagy talán az én bôrömön akarsz meggazdagodní? Nem elég, hogy ötvenezer dollárt kerestem neked? Igazán könnyű hozzájutni.
- Azt igérte - mondta dühösen -, hogy a pénz felét. . .
- Rendben van. Majd ha visszatértél, és ideadod az ötverlezer dollár felét, akkor megkapod tôlem az ötven fontot. És elég volt belôfed, eredj a fenébe, amíg jókedvemben találsz.
Szólt, zsebre vágta a kezeit, sarkon fordult, és vissza se nézett a fregattfôhadnagyra, elkacsázott a kikötô felé. . .

### HETEDIK FEJEZET

Fülig Jimmy végigsétált a kikötôn. Csak úgy futólag nézte a hajórerrgeteget. A Iegnagyobb kikötôben sincs több, mint három hajó, amivel érdemes vállalkozni valamire.
A többi lomtárba való.
Ezek a szép, két- meg háromkéményes gôzösök, a nagy társaságok bazenjeiben, figye)met sem érdemelnek. Elsôsorban felét sem éri a hajó, ha az ember nem ismeri "személyesen" a kazánajtótól a kötélzetig. Másodsorban ezek az új építmények csak ficsúrok. Szépen zománcozva, csillogó korlátokkal meg nagy fényű villanykörtékkel, de ha jön a tengeren egy nagyobbacska vihar, úgy elmerül az egész miskulancia, hogy pozdorja sem úszkál belôle egy óra múlva a víz színén.
Egy-egy sárga, piros meg fekete, tarka vitorlarongyokkal ékes schoonerrel vagy kuterrel sZemben nagy passzióval megy el.
Igen!
Például ott a Yankee-Doodle! És mellette a Seehung. Ilyenekkel könnyű legyűrni a tengert ott is, ahol a legveszélyesebb. A kopott, hatalmas vitorlások fiatalabbja is megvan már átvenPves, és bordázatukon a világ minden tengerének képviseletében virít némi rátapadt riioha vagy világosabb foltok itt is, ott is: nagy viharok utáni javítások nyoma. Az ilyent legtöbbször maguk intézik el hevenyébén, mert nincs olyan hurikán vagy ciklon, amitôl az Ílyen beálljon egy dokkba a sérüléseitôl. Az igaz, hogy ezek a hajók fenéktôl fölig yarrahfából épültek. Száz év alatt sem kezd ki a tenger egy ilyen hodályt.
Ni! Az ott a La Bahia! Hogy kibérelné nyomban! Persze, a spanyo) José csak röhögne, ha valami bolond kölcsönkérné a hajóját. Bozontos, fekete szakállú, hasadt trikójú alak ez a spanyol. Éppen a korlátnál könyököl, térdig felgyűrt, rongyos nadrágban, és köpdösi a halakat.
Az ótt a Drummer Dogg, szintén elérhetetlen. Az öreg Furr nem is foglalkozik mással csak kopragyűjtéssel. Mint valami vén házaló bolyong a szigetvilágban, hogy megrakja a hajóját szárított kókuszból rakománnyal, és kdzben siratja a régi szép idôket, amikor még a szigetékén egy kis pacázs lövöldözésre és szekerceharcra is sor került.
A szabadkikötô táján, kisebb-nagyobb hajók között, végül egy jelentéktelen, szurokszínű ócska bordázatú gôzösön megpihen a tekintete. Jó messze áll a kôgát vége felé, ahol a :bérhajók horgonyoznak.
Hiszen ez a Hountler! .
Ezzel tízszer is bejárhatja valamirévaló hajós az összes vizeket egyfolytában. Csak éppen nern nezné ki belôle olyan ember, aki nem szerzódött még erre a gôzösre. Sietve igyekezett Hountlerhez, csak lesz rajta valaki, aki felvilágosítást ad?
Hát volt.
Több személy, mint ahány kellemes lett volna: Két matróz, a szakállas Pofa Jenô, a Bôkezű Rócsild csúfnevű és még néhány. Kopácsolnak, csomóznak, nem kétséges, hogy a hajót kibérelték. Most rakják ki a légsűrítéses szigonyvetôket. Kétségtelen, hogy a Hountlercel megy az öreg cetvadászatra.
A két matróz egy halálfejekkel dúsan jelzett ládát visz le a raktárba. Ezeken viszik a szigony végére felcsavarható, hegyes gránátot, mert újabban ilyenekkel lövik a bálnát.
A Hountlert elhalászta a Kapitány. És azt már tudja jól Fülig Jimmy, hogy ezenkívül valamirevaló hajó, amivel elmerészkedhet a Cape Blounton túlra, nem vesztegel Friscóban... 'l*****i fregattfôhadnagy sóhajtott. Még az emberek javát is elszerzôdtette elôle a sátán.
- Hé, Chang! - kiáltott fel az egyik szakálÍas matrózhoz.
- Mi van?
- Miféle rendes hajó található még errefelé?
- Üzent neked a,Kapitány - kiabálta vissza a matróz -, mert tudta, hogy ide jössz majd bámészkodni. Aszongya: Eredj a Háromárbocos Szódavíz vendéglôbe. A Vakapád ma este beáll a karanténból, mert letelt a zárlata. Szemtelen Manfréd kiadja kölcsönbe!
Fülig Jimmy rohant. Hát mégse olyan sötét lelkű öcdög ez a Kapitány. Szemtelen Manfréd hajója legalább olyan jó, mint a Hountler. A Vakapád nem látszik nagyobbnak egy propellernél, ésůvalami felületes ember azt hinné, hogy inkább régiségtárba való, mint tengeri útra, de akit két csatahajó kergetett a vén papucson, az tudja, hogy mit tartson róla. Egyszóval tisztelettel emlegették minden kikötôben a Vakapád nevű tízezer tonnás gôzöst. Szemtelen Manfréd tulajdonát.
A Háromárbocos Szódavíznél már nem találta a szakállas, kövér, félszemű kapitányt. Hol van? Azt mondja a pincér, hogy egy kisfiú jött érte, sürgôsen elhívták valahová.
A mindenségit!
Valaki még mege!ôzi! Kiment, és körülnézett, hogy merre keresse Manfrédot. Hoppla!...
Vagy húsz lépésnyire innen, egy pózna elôtt áll, és valamit néz a földön. Ahogy közelebb ment kiderült, hogy Wagner úr az a valami. A Kékszakállú, állapotánál fogva, a póznánál tovább már nem mehetett, ezért hívatta a Kapitányt. Fülig Jimmy rohant, és lihegve szól:
- Halló, Manfréd! Hogy adod a Vakapádat? Zekszpejicióra kéne.
-. . . Drága sztrovacsek barátom! Sajnálom, hogy elkéstél!. . . Micsoda öröm! - áradozott Wagner úr, és több, mászó kézmozdulattal talpra dülöngélt a pózna mentén. -Mit szólsz, hogy én kibéreltem a hajót ettôl?. . . A süket. . ., a sánta, igen, a sánta atya nevű hajót. . .
- Elkéstél, Jimmy! - bólintott Manfréd is. - Ez a hülye csakugyan kibérelte a hajót. Két hónapra az övé.
Ezzel a Kapitány e)ment, és Fülig Jimmy dühében nagyot fújva nézett Wagner úrra, aki ültébôl a pózna mentén mászógyakorlatszerűen felegyenesedett.
- Mifenét k*****ll neked a Vakapád?
- Ilyet kérdezöl, te csibész?... - és megcsókolta Fülig Jimmyt, majd néhány Iépéssel arrébb, újra elkezdett feltápászkodni. Jobban fejébe húzta a kalapját, elannyira, hogy karimája leszakadt a nyakáig, és most ott lógott külön, mint valami ovális kerete a búzakékszemű szakállfestményeknek. - Elmegyek, megkeresni az én drága barátaimat) A Radzeer után hajózok a Blount-Fokhoz a Vakmamával!
És máris megindult, de az elsô lépés után belekapaszkodott egy öszvérkordéba, mely továbbhaladtában megrántotta, hogy végigpuffant hosszában a földön; mint valami óeska gyapjúzsák, de röhögött.
- Nézd, ez a bolond öszvér, hogy siet... Te, sztrovacsek! Hogy lásd mennyire barátod vagyok beveszlek társnak!... Na?! Te is jöhetsz avval az izé... hajóval... valami beteg rokbnod. . .
Fülig Jimmyt elöntötte a pulykaméreg. Ez annak a pokolfajzat Piszkos Frednek a műve volt) Tudta hogy Friscóban valamirevaló hajó nincs a Vakapádon kívül, hát kibérelte, hogy lenyúzza a bôrét, mert elôrelátható volt, hogy ez kell majd áz expedícióhoz. A Wagner úr csak eszköz az ügyben.
- Hogy gyössz te ehhez? Ki bízott meg a kutatással?!
- Drága barátom... -és támolygott, tárt karral könnyezve -, az én bolond, nagy szívem és emberszeretetem így kívánjal. . : és ezt nekem megtiltani nem lehet!. . . Az én aranyos barátaim eltűntek a Vakapáddal, most várják, hogy a Wagner úr értük jöjjön. . . Ezért béreltem ki a süket szülôt. . .
- Mondd meg egyszerűen, te szélhámos, hogy a Kapitány le akarja nyúzni a bôrömet, mert tudja, hogy kell a hajó és nincs más. Mennyiért adod át?
- Ne is mondj ilyen csúnyát! Nincs annyi pénz!. . : De azt megengedte a Kapitány, hogy ha te kifizeted az egész bérösszeget, akkor eljöhetsz velem, és megkapod a felit az ötven-száz dollárnak... Könyôrgöm, ne mondd, hogy ezer! - sírta összetett kézzel: - Ti mind bolondok vagytok, a Kapitánnyal együtt. :. Az a konzul ivott valamit e)ôzôleg, és megcsúszott a nyelve. . . Ötvenezer dollár nem létezik, még negyvenezer sem. . .
Mit részletezzem Fülig Jimmy az ünnepien részeg Wagner úr szavai ellenére megértette, amit mondott. Ez a kapitány még kutyább, mint amilyennek gondolta, mert a jutalom felét is meg akarja kaparintani. (Az egyetlen ember akinék a pénzét nem meri Wagner úr elkölteni.) És még a bért is vele fizetteti. Mert tudja hogy Anderson tengernagy bôségesen ellátja a szükségessel. Legalább eljönne az a vén kalóz azzal a rengeteg eszével. De a Hountleren cethalászatra megy az a sátán.
Hogy az ilyen ezer hájjal megkent, szôrszívű gazembert miért nem pusztítja el valami vihar? Visszamentek kettesben a Háromárbocos Szódavízhez, ahol Fülig Jimmy élsôsorban egy vödör vizet rendelt, és többször is belemártogatta Wagner úr fejét.
Aztán röviden megállapodtak.
Mit is tehetett volna? Még ha lenne is más hajó a kikötôben, nem tűrhette, hogy még egy expedíció kutasson az eltűntek után. Nem kis játék folyt itt a háttérben. Fülig Jimmy tudtával. Vigyázni kelÍ nagyon! Amikor Fülig Jimmy végül indulni akart, Wagner utánaénekelt:
- Állj meg, sztrovacsek galambom. . . Te egy nagy csibész vagy, akit mindenki tisztel. . . Ezért megmondom, hogy siess most a Három Piros Dugóhúzóhoz.
- Mi a fenét menjek én a Dugóhúzóba?
' Wagner úr megkapaszkodott egy asztalterítôbe, és lerántott néhány üveget és poharat. Fülig Jimmy nagy nehezen kicsavarta ôt a terítôbôl, újra talpra állította, és megismételte a kérdést:
- Minek menjek én a Dugóhúzóba?
- Jaj, drága sztrovacsek!... Tisztára elfelejtettem neked megmondani, hogy a hajóskapitány személyére nézve itten nagy a zűrzavar meg mindenféle...
Fülig Jimmy úgy érezte, mintha fejbe csapták volna, Az, hogy ô legyen a kapitány, nála mindennél fontosabb volt.
- Mit beszélsz?!
- Köszönöm, hogy rázol, mert csupa por lettem... Itten arról van szó, hogy a Vakszülôd című hajó tulajdonosa csak feltétel)el adta kölcsön. . . Halló, sztrovacsek, egy pálinkát hozzon!
- Beszélj világosan, mert betöröm a fejed!
- Én nem beszélek világosan?!. . . Olyan világosan. . . beszélek, hogy kiolthatod a lámpákat, ha én éjjel megszólalok! A hajó tuljaldonosa. . . csak úgy adta kölcsön a hodályt, ha átvesszük a kap. . . Így megfulladok. . .
- A hajó tulajdonosa a Félszemű Manfréd! Azzal én beszéltem!
- De ô már bérbe adta a hajót egy másik tulajdonosnak és csak átengedte társba, mert nagyor, szeret engem. - És sírva fákadt. - És tudja rálam. . ., hogy a barátaimért akarok menni! Az én drága barátaim eltűntek a Radzeeren. . ., A Tüskés Vanek, a Petters meg a Fülig Jimmy. . . Azért ugyan nem kár. . .
És zokogva megitta valakinek a pálinkáját, amibôl nagy veszekedés lett. Lassaríként Fülig Jimmy mindent értett. A hajónak volt már egy bérlôje, és ezt a bérlôt Félszemű Manfréd rávette, hngy társuljon a féleszű Wagnerrel. . És.ez az illetô jelenleg a hajó kapitánya.
Tehát veszélyben forog,a kapitányi pozíció. Amit pedig a legutóbbl útja óta, amikor elsô tiszt volt, kisajátított. Névjegye is volt már:

DON FÜLIG DI ST. JAMES hajóskapitány

Mit jelent egy nagyravágyó embernek az, hogy világhírű szállásmester? Pláne, ha egyszer _már volt kapitány! Mindenesetre el kell menni a Dugóhúzóba, hogy ezt az ügyet rendezze. Akárki is az a kapitány, elbánik vele, ha az útjába áll. A vendéglôben azután riagy meglepetés érte:
- A Vakapád kapitányát keresem - mondta a kocsmárosnak.
- ltt várt rád egy ideig, és azt üzeni, hogy késôbb visszajön. Fél nyolcra. Ajánlom, hogy esínyján bánj vele, mert az nem ismer tréfát.
- Ázt hiszed, van olyan legény, akitôl én meghátrálok?
- Egyáltalán nem legény, hanem leány, és Kalóz Pepinek hívják.
Fülig Jimmy kis híján hanyatt esett.
Ezek szerint a Vakapád kapitánya egy nô!

### NYOLCADIK FEJEZET

Nagyságos
Samtantónió Ôfelsége Uralóherceg úrnak
Bolontsáksziget
Félemelet, Királi Vár, balra
Tekintetes Kiráj ur!
Vettem folyó hó valamelyik napján toltôtollamat és felszentelésül kollegális udvarságból elsôsorban levelezek, ugymint: Felséknek, tisztelt trónutódjának, a kirájné ônacságának és kellemes császári öreganyjának. Mer monta legmagasabb anzix lapján Felsék hogy k. soraimat mindék szivesen veszi. Esz nagy leköltekeszés nekem mer Maga Felsék mégis csak egy kiráj, ami igen magasálásu urnak számit.
No és van uj közlésbe való. ů
Mer, mostan mégint rólam hallgatja majd a rádiót a világ szeme. Felsék régen elárulta hogy tudja mi az uri köteleség és nem köpött még el semmit, ezért esztet a siélhámoságot is megirom. Ugy volt, hogy csipôsérülésem miatt, rövid idôt.uszva kellett töltenem a Szunda csoport néhány kies szigete közótt. (Nagyon veszéjes hajózási rész, csupa zátony és rá adásul mindenkire rá lônek a vámôrök.)
Mikor felépülésem befejezôdött Friszkóba mentem. ftten találkoztam Tüskés nevü Vanek barátommal. És vele volt a Búszkó Mócsink régi meg hitt tettestársunk is. Örültek nekem, mer akárkit nem vesznek a Radzeerre. Nemesak jó matróz szükséges oda; hanem üzletileg is kipróbált cinkos kell hogy legyen. Téhát én is el szerzôdtem közéjük. Nekik szerzódött útjuk volt az fngobnito Arhipelre.
Errôl tudtam; de fsten ôrisz hogy ezt a tényállást fôfelügyelô és fogalmazô ismerôseivel közölni sziveskeggyék. Ugyanis a Radzeer azóta mindenestôl elveszett, vagy ahogy a közmondás van: Hegyén-hátán eltűnt) És a másik hajó is, az André Demiô nevű. És senki sem tudja; hogyan csak mi. Felsék lesz a titok egyetlen éIô fültanuja, levelembôl. Mer itt egy olyan csoda és ezzel detto olyan szélhámossák társult egybe, véletlenbôl kifolyóan, hogy mék soha nem volt, mióta a föld áll. Pedig esz régen forog a zűrben.
Ott kezdôdött, hogy a Derémitô turistahajó utasait nem szabadot lé biztositani baleset ellen mer titkolni akarták az utat. Deja hajó tulajdonosa, esz a fukar pasas, méksem nem állhatta hoty titokba ne biztosicesa ôket és így a biztosító, követésre szerzôdtetté a Radzeert. Tehát az lett a feltétel, hoty titokban halkan kövessük asz André Derémitôt és a rajta lévô turistákat. Eszek a turisták csupa lort, márki, részvényes, gyárigaszgató meg egyéb mágnás belevették a fejükbe hogy utánszanak egy biztonyos kruzoét, aki etyedül lakott egy puszta regényben. Tejjesen magános szigeten és minden nélkül, csak szolgája volt és teljes felszerelése. Aszt mondják, hogy Rótbizony Kruzoernek hiLták. A szo)gáját meg "Szombatori" nevü bennszülötnek. Beteg emberek Iehettek, mert ha valakinek annyi pénce van hoty berendesszen egy egész puszta szigetet és az illetô nem Miámiban strandol vagy nem megy Lózan-Cseleszbe, filmsztárokkal hetyegni, akkor az egy nagy ló, tehát jobb, ha megvizsgáztatja magát 1 orvossal.
Dehát a turista népsék ilyen.
Eccer felmásznak a hegyi jéghez, a geleserek köszé, aztán tevére ülnek és maláriások lesznek, mert nekik látni kell hogy a picamidonokban eltemetkezve hogy fekszenek a mumiásan dobozolva a valódi egyiptomiak. Ezek a kiráji kollégájink, faragó néven uralkodtak. (A sirnak használt, piamidon nevü hegyes tabletták a sivatagban találhatók ásatás révén.) Hát esz is igy volt, hogy a sok turista elment a Derémit Andriôn, Rótbizonynak, de nemesak egy "Szombaton" nevü szolgával, hanem annyi kiszolgáló pasassal, hogy asz egész kalendári jumról neveszhették ôket. Hétfôtôl Boldók Ujévik. És vitték minden közszükséglô cikket, hogy majd egyévet töltenek az elhagyott szigeten. Arrafelé rém veszéjes, mer ott van a korál meg az atol hazája. Babonás matrószok szerint a korál mek az atol állandóan növekszik és kôból való fijajiban elágasz a viz alatt. Állitólag ettôl van hogy sokszor nem talál az ember ety szigetet, mert esz köszben a viz alá konyult. És talál ujat, mely felkonyul a vizbôl hirtelen.
Az Ingombnita Arcipel is ilyen atol zátonnyal körülvett földsziget.
Hogy a tárgyba térjek, ahogy a biztositó rendelte a hajókövetést, a Radzer egy napi távolból osont a Rémitô André De mögött, hogy a másik utasok ne sejtesék célunkat. Amilyen tengerészek voltunk olyan lett az osonás, hoty még a biztositó társaság seiTr sejté cé)jainkat. Esz az igaszi jó kiszolgálás. Mert rni gondolkosztunk, hoty nem lehetne e itten más üszlet is?
Mikor pár fokkal elhagyta a turista hajó Kap Bluintot, akor történt a világesoda! Éppen a láthatárról felfedesztük ugy hoty a Fôorvos egy messzecsôbe látott. Aztán elejté a távnézôt.. Mint aki hüje let. . . Végül is igy kiáltott a hajóhid csöví be: "Stop! Féljobb!. . . Ilyet az öregapárn se látott! Teljes gôz!"
És neki volt igaza a komaiidirozással! Mer lehetett a tisztes felrTtenô, rabló öregapja olyan világotjárt, mint a Rótbizony Kruzer, ijet akkor se pipált inék! Felséged is ugy ineresztette volna a szemét, mint ety, lekmagasabb sült hal.
Mer mi volt a látás? Alomnak is rossz!
Esz hüje Rótbizony hajó, ott állt a távolba egy több mérföldes sziget közepén. De kellôsen!
.. Mintenki aszt hitte hogy megbolondult és káprész a szeme.
Felsék tudja hoty én nem vagyok babonás és fütyülök a varáslatra, mer Limában asz inkák fôpapja adott egy amuletet ilyesmi ellen. De én is keresztet veték.
Óreg tengeri farkasok tanácstalanul nésztük ezt a messzisékbôl. Ety füstölgô hajót l nagy darab szárazföld közepébe. Éjszaka hoty a gózös ne lásson, lesötétitve mekközeÍtük a szigetet. Asz lnkokinto Arcipel volt, ahova készültek asz undok turisták. A hajó ety szigetbôl kinyujtott földnyelv közepén vesztegett, baloldalára kisé dôlten, félig sárba.
És ekkor megoldódott a titok!
Ety marha eset ami egyszer ötezer évbe lehetséges. Látszott hoty a földnyélv olyan hatalmas vizinövényekkel van tele mit mohának és maszatnak neveznek még nyüzs*****ött rajta mindenféle Iény, sikló, pilop söt tinta hal is. Tehát nemrék még tengerfenék volt! És furesa keskeny rózsaszinesfonott sziklából álI az egész! Ez az az élve képszödô, atolkôzés ami a viz álat fejleszti magát. Hát mit tetszik gondolni, felsékes fejében hoty mi történt?
A sziget felé már lassitott az Andrémitô De és egyszeresak esz a zátony, pontosan amikor felette volt a hajó, kiemelkedett a viszbôl!
Esz az atalos zátony, a part folytatása volt, a visz alatt! A hajó eeceresak látta hogy átképeszték vonattá, mert egy friss félsziket közepén hálad! Erre persze oldalt konyula, orrát iszapba furá, de mert aliggôzzel ment, mégse nem borult fel.
Hát-iát nem csoda?
Hoty ilyen buta szerneséje legyen 1 hajónak a zátonnyal? Hoty pont akkor menjen el fölötte, amikor esz alatta följön?
Este volt és a távoli holdban ôk jóllátszották, de mi nem.
Sürgôs segitsék nekik nem kellett mer szárazföldön nem merül el a hajó. Mi tehát kesztük az üzleti o)dalról nészni a világesodát.
- Esz csupa naty ur - mondta a Fôorvos - és gyönyörű nagy váleságdij, ha elrabolják ôket.
- Mi nem rabolhattyuk el - lihetge a Dagadt Peters - mert nálunk biztositották ôket e0enünk. És rabló ide rabló oda vagy van becsület vagy nines!
Soká gondolóztunk. A Buszkó Mócsing cvikker nevü drótszemével uty pislogott (de felette nészve) mintha fôszne valamit asz agyában. És abba asz agyban a fekete széles nemezkalap, rnek a hosszu kilógós ôsz hajzat alatt, a bibiresókos ronda arc, sok agyvetôt takar.
Vártúk, hoty mit tervel.
- Dehát - mongya asztán és rettenetesen nagy orra moszog, mint amikor üszletet szimatol
- mi volna ha mi is szátonyra szaladtunk volna? Esz ikaszán lehetôs ilyen balszerenesés száLonynál! És nem lehet tiszteségellenesnek venni. Igen a tenger: veszéjes és minclen hajó utja rögös rajta.
- Ne csavard itten a szót! - mondja a Holtvilág Csárli. - Köpt ki amit gondolsz!
- Eccerü - montja a Mócsink, - Nagy díj lesz kitűszve a két hajóra. És mi inajt mektaláljuk saját makunkat. Valaki viszamety keresônek.
- De mi nemszalattunk zátonyra -szôla búsan a Tüskés Vanek, kivel Felsék annó dettóban mekhitt hirigelést vágzett.
- Hát ha odaengettek a kormányhoz - mondta esz a Buszkó Mócsink - én úty szátonyra futok, véletlenül, hoty még csak nem is ilyen hűjén állunk ott a hajóval mint eszek, De elôbb még jön itt a Fülig Jimmy (esz én vagyok) ôtet ufolsó nap vettük fel, tehát senkise tuggya, hogy a hajón van. Hát elôbb most visszafortulunk, letesszük ôt Markeszasznál és viszajövünk ide. Ha most nem figyelünk jôl, hát szátonyra futunk. És minek mindig figyelni? Azután ha sok dij lesz kitűzve, Fülig Jimmy értünk jön és mektalál.
Ez a terv általános helyeslés közepetével találkoszott:
Kész volt a mekbeszélési eredmény. Engem a Radzeer Markeszasz sziget közelébe visz. Ott csónakon partra megyek gôzössel Tahitiba jutok és innen Friszkóba. A Radzeer köszben lábujjhegyen visszaoson és éjszaka ügyesen zátonyra fut, a föltnyelven, mit a sziget hirtelen kinyujta.
A Derémi Anditô gôzôs rádiója kilett az ütközésbe, hát a Radzeer sem adottjelt az életrôl. És elhatározták, hogy ha mertetrend szerint beáll a hajónk a zátonyra, ôk is megrongálják a cirkáló rádióját. Majt egy fatörzset a tornyának döntenek, mintha esz is a katasztrófa kövezménye lenne.
Minden ugy sikerült, ahogy a terv volt. De Oaklandban a sors különös kegyetlensége követkesztében összehozott 1. bizonyos róla elneveszett Piszok Manfréd nevü Kapitányal akit már emliték - ugy hiszem régebb keltezésbôl.
Mer esz mindég kavarja!
Elôször elhatároszám, hogy lovagias ügyünket bicskászás utjára terelem, de utóbb mégse tetem. Öreg egyén, hát éljen. Felsék tuggya puha szivemet. De mit tesz a véletlen! A róla elnevezett Kapitány éppen megbizást kapott az angol konzulság igazgatójától, hoty vezessen zekszdediciót a szerencsétlenül jártak ellen. De ô aszt mondta, hogy ha elvitte éimborájit, a Radzeerrel, az ördög, hát kár lenne megtalálni ôket. (Esz nem éppen felebaráti mondás, de ô ikaszán nem felébarát, hanem egész barátságtalan.)
Így asztán én lettem alkalmaszva. De esz a Piszok Alfréd, ugy kavarta hoty kénytelen voltam ety kékszakállu illetôvel társulni. Csak igy lehetett enyém a Vakapád. (Felsék esz olyan megkszólitás, hogy nem veheti sértésszámbaů eszt a szót, amej különben is, nem viláktalan atyát jelent, hanem hajót.)
Demilyen remeket!
Erre még kisül hogy nem csak a kékszakállu lesz társam az eszpejicióba, hanem még valaki. Nemszeretek ilyen link embereket belevonni rendes szélhámosákba, de esztet muszáj mert kell a Vakatyád.
Az ügy további fejleményeit is új töltôtolammal kelteszem majd, Markaszászból és fokadja Felséked is viszonozva; kecses uralói megemlékezésemet hüségért. Maradtam sajátulag is kelt most lent, ,
viszontírásra
Don Fülig di St. James s. k.
U. i. Nem tudom hoty hallot-e kirájúr a Kékszalálluról? Nagyon ismert pasas és ha értekeli ôróla külön irok. Csak arra ismétlôen kérem, hoty az ügyrôl diszkréciós urisággal megnémuljon Felsék.
Fülig fenti.

### KILENCEDIK FEJEZET

Amikor Fülig Jimmy a Három Piros Dugóhúzóban végre meglátta Kalóz Pepit, életének nevezetes periódusához érkezett. Meglepôen csinos nô volt ez a kaÍóz! Olyan sima fekete hajú, hogy szinte cserépfigurának látszott, ami attól volt, hogy olajjál egyengette rakoncátlan hajviseletét. Pepita kosztürriöt viselt, de úgy látszik, kissé elszámította magát a varrónô, mert a ruha olyan szűken feszült idomain, hogy szinte recsegett rajta járás közben. Az ember minden pillanatban várta, hogy felsiklik a ruha teljes hosszában. Kalóz Pepi azonban nem félt ettôl.
Ô általában semmitôl sem félt.
Nyakában a kosztüm hasítéka mentén valami nyeszlett, keskeny szôrmedísz csüngött, és egy hatalmas bôrretikült hurcolt magával amit az alsókarjára akasztott. Szép vonásait kissé eldurvította az olcsó púder és a túl élénkre festetL száj. De ettôl valahogy még szebb volt. Kontyra való, hetyke kis kalapot viselt, rézsút a fejébe csapva, és ahogy energikus mozgással yégígment az ivón, a férfiak önkénytelenül utat engedtek katonásan lendülô két karjának. Sokféle ékszer zörgött a csuklóján: gyöngy, karperec, sôt egy valószínűtlenül hatalmas ékkövekkel díszes melftű: Ujjain csak úgy villogtak a színes és fehér üvegek, iriert mondanom sem kell talán, hogy Kalóz Pepi ékszerei egyetlen karátot sem képviseltek, ékszerészi szemmel nézve.
Ha ugyan ékszerész szeme az ilyen holmit megnézi.
- Maga az a Fülig Jimmy, aki beszélni akar velem, hogy társufjunk? - mondta, és erélyesen leült; karpereceit egyetlen kézrázással visszahárítva. - Hát feljöhet a hajóra, nem bánom, de figyelmeztetem, hogy rendesen kell viselnie magát. Hé!... Jack! Whiskyt, fél pohárral, a dollárosból !
Kosztümje felsô zsebébôl egy kókadt kettéhajolt cigarettát tett a szájába, és felkattintotta tiozzá az öngyújtóját.
Hó, az angyalát! Ez aztán a nô!
- Nézze, nagyság. . .
- Kalóz Pepi vagyok.
- Figyeljen, Miss Kalóz. Itten arról van szó, hogy engem bíztak meg ezzel az üggyel, ôtvenezer dollárért. Én Fülig Jimmy kapitány vagyok, biztosan hallotta már ezt a nevet.
- Még nem -felelte a nô, és lehájtottá a fél pohár whiskyt egy slukkra. - De valami rokonát már említették elôttem. Egy azonos nevű szállásmestert. Testvérek?
- Hm... Voltam én szállásmester is. De nem ez.a fô. Azt hiszem, hogy jól kijövünk majd egymással.
- Ha nem, hát nekem ez is mindegy. Sznval maga vállalja az összes költségeket, a jutalom egyharmad részéért?
- Hogyhogy?! - horkant fel dühösen. - A Wagner meg maga kapják a felit, és én a felit?!
- Nincs sok idôm, és ostobaságok nem érdekelnek. Három egyforma részre megy az egész, ha nem tetszik; keressen más hájót. . .
A föld nyelte volna el azt a Kapitányt! De mit tehetett? Mindent el kellett fogadnia. Amint elvben megállapodtak, Kalóz Pepi kinyitotta hatalmas retiküljét, amely tömve volt mindenfélével. Többek között egy harapófogó és egy hatlövetű revolver is találtatott benne, színes selyemzsebkendôje és a kompaktja mellett. Hosszas keresgélés után egy gyűrött papírt szedett elô, és kisimította. Kész megállapodás volt. Fülig Jimmy nagyot sóhajtva aláírta.
- Most menjen legénységet keresni, és én is utánanézek - mondta tCalóz Pepi. - A régi Kikôtôriél bevárjuk egymást.
- De itt vigyázni kell. . .
- Csak ne tanítson engem! Ócskábbat mint maga, nem hozok.
Fülig Jimmy utánánézett, amint a feszes kosztüm alatt vonagló izmaival elsietett. lgaz, hógy "ez aztán a nô!", de kellemes lenne néha odasózni egyet, amikor ilyen éktelenre tátja a száját. .
Visszament a Háromárbocos Szódavízhez. Nem gyerekség jó legénységet találni ilyen fôidényben és fôként ilyen útra. .
Senki se szegôdik szívesen olyan hajóra, ami a Cape Blounton túlra indul, hogy Incognitasziget táján rejtélyes módon eltűnt gôzösöket keressen.
- Hé, Jimmy! -kiáltotta valaki rekedten, és amint megfordult, a Vörös Vaszicsot látta, aki szoká5a szerint te)jesen cészeg volt, és régi*****arátjának tárt karral akart a nyakába borulni, de elvétette célját, és a földre hullott.
Jimmy boldogan segítette fel. Ez kitűnô gépész! Még kormányozni is tud, csak éppen nem az atoll meg korallzátonyok hazájában.
- Te, Vaszics! Elszerzôdöl hozzám?
- De mennyire!
- A Cape Blounthoz megyünk, a Radzeer után.
A Vörös, tántorogva bár és gyöngyfényű szemgolyókkal, úgy látszott, hogy rövid tűnôdés után meggondolta magát.
- Hát tudod, ez olyasmi. . .
- Jó, jó - legyintett Fülig Jimmy, aki tisztában volt a nehéz verbuválás módjaival. - Nem is számítottam rád, mert ide aztán csupa felnôtt ember kell, hírhedt kikötôi legény...
Tapasztalt rendôrfôfelügyelôk szerint a Vörös Vaszicsnál hírhedtebb legény aligha akadt a papírokkal nem rendelkezô, de állandóan a tengeren élô egyének nyilvántartójában. Ezenfelül Vaszics igen alacsony termetű volt, ámiért a "nem felnôtt" megjelölés elsôsorban szíven találta.
- Mondd ezt még egyszer, és beverem a pofádat! - felelte, és rántott egyet a nadrágszíján, de kicsúszott a keze, és könyökével hasba vágott egy arra sietô egyént.
- Verekédni mostan nem fontos - mondta Fülig Jimmy -, mert nekem tovább kell menni, hogy valamire való legényeket keressek.
- Nohát, egynek itt vagyok én- Én rám ne járassa senki a száját, hogy nem voltam benne valamiben, amihez férfi kellett.
Ez elsôrendű akvizíció vo)t. Valamilyen oknál fogva itt is, ott is magános, hosszú szôrök lógtak alkoholizmustól püffedt, vöröses, kerek arcán. Ezeket a szôröket a borbélynak e) ke)lett kerülnie borotválás közben, hogy ne növekedjenek túlságosan. Évek elôtt valami fürdôhelyen lopott egy hatalmas szalmakalapot, amit a -hölgyek napellenzônek használnak, és ezt hordta. Középtermetű, pocakos, ágrólszakadt egyén volt, duzzadt, széles szájjal, és okkal vagy ok nélkül állandóan vakaródzott. Aki nem ismeri, az akkor sem engedi fel a hajójára, ha fizet érte.
De aki tudta az igazi matróz értékét, az megértette Csomó Bill hetyke, embergyűlölésig pökhendi magatartását mindenféle környezetben. Ez a magatartás akkor sem változott, ha süllyedt a hájó, vagy ha ciklonban látta el szolgálatát.
- Halló, Bill! -köszöntötte Jimmy.
- Szervusz! - felelte. - Sürgôs volna nekem innen elmenni, mert beköptek valamilyen ügyben. Nem tudsz egy jó hajót?
- Elsôrangút! A Vakapád! Azonnal indulunk!
- Azonnal, sajna nem lehet. Vo)na ma este egy rövid elintézni való ügyem a Fáraónál.
A Fáraó egyiptomi tulajdonos kocsmája volt, az óváros legsötétebb sikátorai között, a legsötétebb vendégek találkozóhelye.
- Elkísérünk és megvárunk - mondta Fülig Jimmy.
- Ha pofonokról van szó. . . még segítünk is - szólt két csuklás közt a Vörös Vaszics. Eltalálta, mert éppen pofonokról van szó.
- A fô - magyarázta útközben Csomó Bill -, hogy darabokra törhessem az egész vacak csárdát. Ezt okvetlenül el kell intéznem. Le ke)1 szoktatni arról az embereket, hogy engem besúgjanak - magyarázta öblös, elnyújtott hangján.
- Májd rendbe hozzuk a dolgot! - bólintott Fülig Jimmy. - A fô, hogy gyorsan elintézôdjék, mert rövidesen találkozni ke)1 Kalóz Pepivel.
Kissé megnyugodva látta, hogy összesen tíz vagy tizenkét émber lehet a helyiségben és a turbános, kövér egyiptomi tulajdonos a pult mögött. Amikor Csomó Bill belépett, minden további nélkül egy üveget vágtak a fejéhez, amely csak hajszállal tévesztette el a célját.
Feleletül egy teljes asztalt és nyomban utána egy széket már Vaszics hajított bele a csoportba, és a kövér egyiptomit, aki konyhakéssel ugrott át a polcon, Fülig Jimmy az ablakon keresztül vágta ki az utcára úgy, hogy valószínűtlen volt a visszatérése.
Csomó Bill félelmetesen működött. Az egyik pasassal a Iikôrös állványt zúzta szét, aztán szembeugrott a reárohanókkal, hogy ezek szétperdültek, és mire megfordultak, egy félméteres tükör szakadt rájuk. Közben Fülig Jimmy meg a Vaszics a berendezés további állományát tökéletesen elintézték harcukkal.
- Várjatok! - lihegett Csomó Bill.
Egy eleve készen tartott vörös márgadarabbal felírta a falra hatalmas, iromba betűkkel a következôt:

ITT SÚGTÁK BE CSOMÓ BILLT ÉS A TULAJDONOS IS RÉSZES VOLT AJÁNLOM MAGAMAT!

Az utca népe bámészkodott, de külvárosi szabályok szerint, ha nem volt semmi köze egy űgyhöz, abba nem avatkozott bele. Ha rneg lett volna valakinek beleavatkozni való kedve, az is elmúlt volna eme három hírhedt legény láttára, akik most elsiettek a régi kikötô felé.
Csomó Bill útbaigazítása nyornán rátaláltak Lógás Hugóra. No ez jó. Azonban kormányos nincs. Aki van, az köll a kutyának, de szerencsére fedélzetmester akadt. Csontvázszerűen kiszögellô bordái, feltűnôen sótartós vállai, hegyes könyökei és általában soványsága rniatt Csont Muki néven ismerték a kikötôben. De még rTrindig nincs kormányos. Éjféltájban befutott Kalóz Pepi néhány elsôrangú emberrel. Jól összeválogatta ôket, mert köztük volt a Svéd Ökör nevű kiváló egyén meg a Stráfos Harry nevű is, egy príma rádiós. Összevagdalt arca miatt kapta a "Stráfos" predikátumot. A többi is mind jó anyag volt.
- De kormányos nincs - kiáltotta Kalóz Pepi, és akkorát csapott a combjára, hogy visszahangzott a környék.
- A közvetítôbôl pedig nem kell ember... - dünnyögte Jimmy.
- Én elvezetem azt a bricskát. . .
Valamennyien megfordultak. Egy különös, feltűnôen jóképű egyén állt a közelben egy lámpaoszlopnak dôlve. Éppen befejezte a pödrést; megnyálazta a cigarettapapírt, és nadrágján végighúzva a gyufát, rágyújtott.
- Ez meg honnan a pokolból jött ki? - ámuldozott Kálóz Pepi.
- A Rézgróf! - mondta mérsékelt lelkesedéssel Fülig Jimmy. Hiába, nem örült, ha ilyen jóképű piperkôc került érvényesülése útjába. Mert a Rézgróf híres szépfiú volt a kikötôben, és spanyol létére (spanyolnak mondotta magát), értett a festôi elegánciához. Rakoncátlan, góridör, vörös haja, bronzszínű, érdekes arca, gyönyörűen rikító, kék vagy piros selyemnyakvédôi, tarka kockás vagy sárga selyemingei, feszes, széles cipôi, finom szarvasbôr nadrágja, széles nagy csattú öve, nem utolsó sorban izmos, karcsú alakja mind egy-egy száÍkát jelentettek Fülig Jimmy szemében. No most ehhez még nagyszerűen énekelt, gitároZott, harsány nevetéseinél o)yan pompás gyöngyfogazat villogott versenyt mély tüzű tekintetével, hogy kôbôl legyen a szíve annak a nônek, aki nem borul elsô látásra a nyakába. Nem szólva arról, hogy volt már kapitány, kormányós, gépész, vitorlamester, és mindenben elsôrangú.
- Te eljönnél?. . . - kérdezte rosszkedvűen Fülig Jimmy.
- Ha mondtam.
És máris rámosolygótt Kalóz Pepiré, hogy arca csupa.'nyájas, szemtelen ráncba vonult szét. No de ez nincs vajból.
- Maga jó kormányos?
- Ne blamáld magad, Pepi - jegyezte meg Lógás Hugó. - Ez hazahozta a sarkvidékrôl, eltört iránytűvel a Hurricane-t.
- Hát akkor jöjjön velünk. Én Kalóz Pepi vagyok. . . Ná! A kezembe akar harapni? A "kapitánynô" elrántotta ugyan a kezét, de belepirult közben.
:. Másnap délelôtt, miután bérakodtak, a Vakapád felszedte horgonyát, és teljes gôzzel elindult délnyugat felé.
Útját, ezt talán nem is sejtették a hajósok, igen magas személyek aggódva és nagy várakozással kísérték.
Szamoáról, majd Fidzsirôl rádióközlést adott a tengernagyi hivatalnak, majd diadalmasan jélentette, hogy négy fokkal áthaladt a Cape Blounton.
Néhány nap eltelt... Száz és száz rádió kereste a Vakapád adását... Hiába! A Cape Bluunton túl a gôzös nem adott életjelt többé. A harrnadik hajónak is nyoma veszett áz óceánnak ezen a misztikus részén. . .

### TIZEDIK FEJEZET

Miután elindultak, némi tekintélyvillongás zavarta meg a közbékét. Wagner úr indította el a Iavinát. Vagy kevés volt a pálinka, amit ivott, vagy a szesztartalma nem volt elég magas fokú az italnak; annyi bizonyos, hogy induláskor aránylag kevéssé ingad*****zva megjelent a kapitányi hídon. Belsô zsebébôl kirántott valamit, s ezáltal több álkulcs, hervadt virágok és egy darab sült tök esett ki a fedélzetre. Azután fejére tette azt a valamit, és ekkor kiderült, hogy a friscói önkéntes csendôrök sapkáját alkalmazza kapitányi dísznek. Azután belekiáltott a szócsôbe feszesen, katonásan:
- No mi lesz, apuskáim? Hát nincs gôz a sztrovacsékbe?! Vagy lazsáltok? Ekkor megjelent Fülig Jimmy a hídon, és közölte a Kékszakállúval, hogy ha nem megy a fenébe, úgy a tengerbe hajílja.
- De drága sztrovacsek!. . . Én a Piszkos Fred adjutánsa vagyok. . . Hét csak rám kell nézni!. . . Ez a-sok csibész itt mind jól ismer. . .
Fülig Jimmy tapintatosan belevágta Wagner úrat a másodkormányos üres kajütjébe, hogy veleszakadt az ajtó. Most meg a Rézgróf állt meg a híd alatt és felszólt:
- Hé, te! Nekem a Wagner kapitányom. Jobban imponál, mint te.
Fülig Jimmy Iesietett hozzá.
- Mióta nevezöl té ki kapitányokat?!
- Nézd, Fülig Jimmy - mondta, és remek csatos övét megigazította. - Köztünk már régen esedékes, hogy néhány ôszinte pofont váltsunk:
- Magam is azt hiszem. Mert szerintem te egy hencegô alak vagy.
- Legalábbis annyira, hogy megválogatom, kit nevezek kapitánynak. Nem bôrkamásni dólga az ilyesmi.
Szíven találta!
Fülig Jimmy a bôrlábszárvédôjét úgy tisztelie, mint valamilyen házibálványt. Az már egyéniségéhez tartozott, hogy ha szíven találták, ritkán hibázta el feleletül az állcsúcsot.
Belevágott a Rézgrófba.
Puff!
Piff-paff!
Nagy csata lett..: A kormányos bezuhant a konyhába, a szakács meg az ételek közé. De máris felugrott. :. Még egyszer visszaesett egy gyomorbarúgástól; míg úgy pattant feI, hogy ô vihette be híres balegyenesét, amitôl Fülig Jimmy egyszerűen elszállt, mintha a vitorla nélküli siklórepülést gyakorolná: És belegabalyodott Lógás Hugóba meg a kötélcsomójába, és minimum tizenhat pofont kapott a Rézgróftól (mindegyik díszpéldány!), amíg kivergôdött ismét.
És miután kivergôdött, egy horogütés újra a földre vilte, de ördögi specialitásával estében elkaszálta a Rézgróf lábát is, és egymásra zuhantak. Aztán egyszerre ugrottak fel, és megint zuhogott a négy súlyos ököl.
Piff-paff!
Puff-piff-paff!
A fiúk bámészkodva körbeálltak.
Ritka szép verekedés! Ilyet nem pipál mindennap a kikötô népsége, ahogy a kettô állja és osztogatja a pofonzivatart. Akkorákat, hogy lazább csontrendszerű embernek a felétôl is szilánkokra repedezne a koponyája. A Rézgróf jobb keze ugyan most odaszögezi torkánál fogva Fülig Jimmyt a szellôzô kürtônek, no de csekélység az az iszonyú pofon, amit közben visszakézzel kap, hogy freccsenô vér permetezik szét. Feleletül belecsapja a fregattfôhadnagy fejét egy szellôzô kürtôbe, hogy csak úgy döng és horpad (nem a fej, hanem a kürtô), de közben még kettôt kap a minden elsöprô monszúnként respektált po_ fonokból, majd egy rúgás éri térde táján. . . Egymásra zuhannak! És a földön gurulva csépeli a másikat, aki felül kerül. Borzalmas ökölcsapásokat osztogatnak, egy-egy kézzel a másik hajába markolva, hogy csak úgy döng az odacsapkodott koponyák alatt a padló. . .
Bumm!
Egy lövés dörren, majd éles kiáltás hasít a levegôbe:
- Hands up!
A kiáltás nem lett volna elég, de a riasztólövésre ösztönszerűen talpra ugranak. Kalóz Pepi állt ott, karján a nyitott retiküllel, kézében a még füstölgô hatlövetűvel.
- Mi ez! - kiáltja energikus, mély hangján, és még a kosztümje is szokatlanul feszül a támadó kiállásában. - Mi ez? A szolgálat megtagadása nyílt tengeren? Ide vigyázzatok! Én tudom a reglamát! Aki zavart csinál a hajón, azt úgy lepuffantom, mint a pinty!
A két embert csak a ruházata után lehetett valahogy felismerni. De azért egyikük sem lihegett. Tapogatták véraláfutásos, sebzett dagadt arcukat és morogtak.
- Nem mondtad nekem - kiáltotta dühösen Kalóz Pepinek a Rézgróf -, hogy ez lesz itt a kápitány.
- Jogomban lett volna ôt fejbe lôni! - replikázott Fülig Jimmy. - A kormányos fellázadt ellenem, és. . .
- Kuss!
Ezt mondta röviden és halkan Kalóz Pepi, majd rágyújtott egy cigarettára, és felment a kapitányi hídra. Ott a harmadik disszidens, Wagner úr, elbóbiskolt közben. Csendôrsapkában!
- Bocsánat. . . - szólt a nôhöz Wagner úr, hóna álatt a kitört fülkeajtóval. - Nem tudja nagysád véletlenül, hogy hova megy ez a hajó?
Egy rôvid, elutasító kézmozdúlattól ajtóstul hanyatt esett, majd lerepült a hídról. Azután Ka)óz Pepi ismét a mellkasára csapott egy nagyot, és a következô tömör szónoklatot tartotta:
- A kapitány én vagyok! Fülig Jimmy az elsô tiszt, és a Rézgróf a kormányos! Ha valakinek nem tetszik, az jelentkezzék! - Most mindenki menjen a dolgára, és aki verekedést kezd, azt úgy lepuffantom. . .
... mint a pinty! Ezt már hallottuk... -dünnyögte Fülig Jimmy és elsietett.
- Majd máshol számolunk! - súgta a Rézgróf mellette.
- Remélem, nem kell egy évig várni - felelte Fülig Jimmy vad tekintettel. - Kalóz Pepinek pedig jobb lesz, ha békét hagysz. Az nem bukik az ilyen színes ruhájú ficsúrokra. ***** - Akkor meg minek törôdsz vele, hogy békén hagyom-e vagy sem?
Néhány másodpercig nézték egyrnást, de a kapitányi hídról vezényszavak hallatszottak, és a két dühös férfi a dolgára ment.
- Ez egész jól érti a dolgát - súgta Csont Muki, a fedélzetmester, Lógás Hugónak, a kapitánynô felé bökve a fejével. A kormányos és az elsô tiszt ügye nem érdekelte ôket. Az élintézett dolog. Elôbb-utóbb valamelyik "hidegre" teszi a másikat. Viszont nagy meglepetést )elent Kalóz Pepi, a kápitány. Alaposan értette a dolgát. Úgy elkommandírozta a Vakapádat, hogy vén tengeri medvék sem tehették volna különben. Mielôtt kikötôbe értek, a Svéd Ökör fel akart sietni a hídra, hogy segítsen vezényelni a lavírozásnál, mivel új kapitányunknál rrlégiscsak félônek tartotta, hogy eltipor néhány bárkát, vagy felfut a partra.
- Nlit akarsz itt? Eredj a dolgodra! - kiáltotta Kalóz Pepi, azután határozott, kurta parancsokat osztogatott, és olyan simán történt a manôver, hogy csak ámultak mind. . .
Ellenôrzô körútjait éjfél elôtt pontosan és rendszeresen végezte. Észrevette a legkisebb hibát is, és sokszor odaállt egy cigarettára elbeszélgetni az emberekkel.
- Te hol tanultad meg így a hajózást? - kérdezte Lógás Hugó, amikor esti körsétáján megállt közöttük a fedélköz lejárója elôtt.
- Az én papám negyven évig szolgált a Balti-more-on - felelte, és odaült közéjük a lépcsôre, hogy felsô zsebébôl egy petyhüdt cigarettát vegyen elô, és a szája sarkába dugja.Qtt volt hajósinas, ott lett matróz, és húsz évig mint kapitány vezette. Amikor meghalt az anyám, kénytelen volt engem is magával vinni, és ott nôttem fel, a Balti-more-on.
Nyikorgás hangzott, ahogy a hajó megdôlt kissé, és Kalóz Pepi hátrafordult, mert tudta; hogy Fülig Jimmy valahonnan, az árnyékból nézi.
- Ez kitűnô történet - mondta a fregattfôhadnagy.
- Az igaz - mondta Kalóz Pepi és felugrott -, de sokkal kitűnôbb lenne, ha valaki megoÍajozná a csigákat, hogy ne sikongjanak úgy.
Fülig Jimmy kísérni akarta az útján, de Kalóz Pepi közölte vele, hogy erre semmi szükség nincs. Jaj is lenne bármelyik kikötôf jassznak, ha tiszteletlenül mer közeledni egy nôhöz, aki Velük "dolgozik". Ilyesmiben nem ismernek tréfát.
Amikor Kalóz Pepi végigjárta a Vakapád minden zugát, csak akkor tért vissza a kabinjába. Útközben figyelme mindenre kiterjedt. Sôt.
Talán még többre is, mint az kötelessége lett volna, mert a kormányállásba olyankor kétszer is benézett. Elôször a Rézgróf közölte vele, hogy minden rendben van, utóbb szemtelenül vigyorogva már úgy mondta, hogy:
- Még mindig minden rendben van.
- Nem kérdeztem, hogy mi van! - vágott vissza idegesen Kalóz Pepi. - De hát maga nem kormányozhat éjjel-nappal.
- ftt még leválthat a Fülig Jimmy, de ha a Cape Blountot elérjük, itt kéll aludnom a kormányállásban és lehetôleg állandóan kormányozni, mert ott nem vezeti el a hajót senki rajtam kivül. . . Hacsak. . . - vigyorgott - a kapitánynô nem ismeri keresztül-kasul a Déltengert.
A kapitánynô elôvett egy bágyadt cigarettát, amit elôbb itt is, ott is meg kellett nedvesíteni a nyelvével, hogy rágyújtson, azután így szólt:
- Maga miért pimaszkodik velem állandóan?
lnkább kíváncsian kérdezte, mint idegesen.
- Ilyen sajnálatos természetem van - felelte farizeus arccal, nagyot sóhajtva. A kapitánynô végignézett rajta, leplezetlen megvetéssel.
- Majd ha egyszer összeveszünk valamin, akkor nem beszél majd úgy velem, mint valamely hölgyismerôsével; a táncterembôl.
- Az könnyen lehetséges - felelte bólogatva, de változatlanul azzal a fogragyogtató, szemtelen mosollyal.
A kapitánynô idegesen elsietett, és éjfélkor átadta Fülig Jimmynek a szolgálatot. Az út aránylag nyugodtnak látszott és mégis. . .
Amint közeledtek a Cape Blounthoz, a legénység körében valami izgalomféle lett úrrá. Mégiscsák olyan tengeren hajóznak, ámelyen két hajó áthaladt elôttük, és eltűnt anélkül, hogy egyetlen rádiójelet leadott volna: A Marquesas köcül gyakorlatozó cirkálók, a Tasmaniába igyekvô Swallow annak idején kifejezetten azt állították, hogy fogniuk kellett volna az adást, ha a két hajó közül bármelyik is vészjelet ad le. Hogyan merülhet el, vagy miféle katasztrófa történhet a két hajóval, hogy rádiójélzést sem adhatnak?
Nyilvánvaló, csak egyféléképpen. Ha nagy viharba kerülnek, nem tudják a tüzet gyorsan lecsökkenteni, és valami módon becsap a víz a kazánhoz, és akkor a hajó szinte egyetlen óriási kézigránáttá változik, amely esetleg darabokra robban, még mielôtt a rádiós csak sejthetné is, hogy mirôl van szó. No, de vihart akkoriban nem észleltek a Déli Sarktól a szigetvilágig, pedig ezek a meteorológusok mindent pontosan tudnak.
Egyik sem mondta ki, pedig azonos véleményen voltak, hogy itt csak két eset lehetséges: Vagy bennszülöttek éjszaka megtámadták a hajókat egy szigetnél, ahol kikötöttek, vagy pedig, ůez a valószínűbb feltevés, a Zöld Pofa csontkeze van a dologban. Mert a Cape Blounton túl, egészen a Déli Sarkig, a Zöld Pofa végtefen birodalma következik. És ahogy most itt a lépcsôn üldögélnek, Csomó Bill viszi a szót. Csomó Bil) érdekes ember, mint a neve is mutatja.
Állandóan egy szivarvéget rágcsál, de ez úgyszólván sohasem ég, és a hátsó zsebében egy pálinkásüveget visel: Jellegzetes nála az, hogy a pálinka, amit kedvel, édes. Ritka ember, mert kikötôi köröltben az édes pálinkát hölgyismerôseink számára rendelik vendégek.
Csomó Bill kivételesen szerette az édes pálinkát, és szolgálatban vagy szolgálaton kívül, szélcsendben vagy pusztító orkánban, egyaránt elôhúzta bizonyos idôközökben hátsó zsebébôf az édesre töltött üveget.
Egy kapitánya megfigyelte, hogy szinte gépiesen, egy óramű pontosságával, minden csomóriyi út után iszik az üvegbôl. Azóta nevezték ôt Csomó Billnek.
- Hát szerintem - mondta a körülötte ülôknek megfontoltan, mert jól tudta, hogy sokat adnak tájékozottságára -, a Zöld Pofa és Radzeer között bizonyos elfentétek lehetnek már régóta. Valami történt már akkoriban, amikor Piszkos Fred és ez a hülye Kékszakállú állítólag a Brigitta pestishajóval meg a Radzeerrel egyszerre manipuláltak, és tartja magát az a hír, hogy a Kapitány, amilyen kutya, ha pénzrôl van szó, akkoriban kibabrált a Zöld Pofával.
Nagy csendben voltak. Nehéz szélcsendben haladt a hajó, és a puha, egymástól elszigetelt ködcsomók kezdtek feltünedezni. Valamerrôl hullámVerés is érkezett, és enyhe nyomással kissé megbillentette a Vakapádat.
Csomó Bill elôvette édes töltött üve9ét és ivott. Hosszú, tempós kortyokban. Valamennyien emlékeztek a Brigitta zavaros ügyére, és a Kapitányról hajlamosak voltak feltételezni, hogy rriég a Zöld Pofával is kibabrál, amilyen rengeteg esze van. Egy ideig, miután visszatértek, Eriscóba, a Fôórvos meg a Dagadt Peters és a Radzeer többi matróza csak úgy szórták a pénzt. Tehát ha pénzrôl van szó, ez a zsugori szívű Piszkos Fred magával a sátánnal is kibabrál.
- De hiszen akkor Fülig Jimmy meg a Rézgróf is a Radzeeren voltak!. - mondta Csont Muki.
- Az igaz. De nem ajánlom, hogy érdeklôdjél náluk nyitott bicska nélkül. Mert a Radzeer általában olyan utakon járt, hogy nagy a hallgatás utána. No és a legénységnek bôven van ,pénze; és aki nagyon érdeklôdik, azt elkapják valahol a kikötô egyik sötét zugában és slussz, passz, kész! Nincs többé kíváncsiság.
- No de végre is - dünnyögte a Svéd Ökör -, minekünk semmi dolgunk nem volt a Zöld pofa tengerén. Hát ezért. . .
- Mit ezért? - felelte dühösen Csomó Bill. - Itten van a Fülig Jimmy meg a Rézgróf: Ászondóm, ha a Zöld Pofa tengerén elsüllyed egy hajó, vagy nem tudják, mi lett vele, és rádiójel se jött, akkor ott a legjobb eset, ha üres kézzel visszajövünk. Elhihetitek nekem.
- Miért nem elôbb mondtad?!
- Azért -felelte Csomó Bill -, mert nekem olyan sürgôs volt eljönni Friscóból, hogy nem Lbrôdtem semmivel. De ha tudni akarjátok, a Vörös Vaszics is benne volt a Radzeer dolgában, amikor az a fovagias ügy történt a Zöld Pofával...
- Az volt áz egész ügy -mondta most valaki váratlanul felettük -, hogy az én öreg barátom, thé old great Man of-the Piszkos és én, kaptunk egy üzleti megbízást egy hölgynevű hájóról!. . . Igen, igen, barátaim, ez a hölgynevű hajó, ha jól emlékszem, Belladonna, ez pestist rakodott .;valahol, és keréstek üzletembereket, ákik felmennek rá, hogy elégessék! A nyílt tengeren! Hahó! A nyílt tenger a legszebb a világon.
E kiáltása után Wagner úr az ajtóval együtt, me Íyet magánál hordott, lesiklott gurulva vagy hat lépcsôt a fedélközbe.
- Egy a kérdés - mondta Csomó:Bill -, a pestises Brigitta hogy került az ügybe?
- Azt megmondhatom, drága barátom! Azt hiszerri, húsz dollárba került! De nem! Húsz olyan pénzbe, hógy Egyiptomba fizetik, és mégis angol. . . Ezt a hájót elsüllyesztettük a `Kapitánnyal, s késôbb megint feltámadt, és megint elsüllyedt, és végül mindenki megmenekűlt. Legokosabb, ha most elénekeljük valamennyien a makk alsó belépôjét a Lohengrin cimű operából. . :
De mielôtt hozzáfoghatott volna az áriához, szokása szerint, rajtáütésszerűen elaludt. Feje alatt a kabinajtó. Csomó Bill elôvette pálinkásüvegét és ivott, amibôl mindenki tudta, hogy nem érhették még el a déli áramlást, mert akkor ennyi idô alatt nem tehettek volna egy esomónyi utat.
Komoran, csendben üldögéltek ott.
Fülig Jimmy, akí már régebben átvette a szolgálatot, körútján idônként mindig visszatért a kapitányi fülke felé, és elgondolkodva álldogált. Nagyon meglepte volna, ha látja, bogy Kalóz Pepi durva, fitymáló arca milyeri különösképpen elsimul, ha egyedül van, és nem látja sziikségét, hogy imponáljon a hajón ezeknek a durva embereknek.
Egy kis füzetbe írogatott valamit, és közben teát fôzött. Fülig Jimmy ezt nem Iáthatta, mert a kapitány kajüt ablaka két méternél is magasabban volt. De az ajtó sakrán világosság szűrôdött ki. Fülig Jimmy, mikor már harmadszor kóvályogta körül a fülkét, végre is kopogott.
- lgen! - kiáltotta egy nyugodt, csengô hang b,entrôl. A fregattfôhadnagy meghúzogatta zubbonyát, megigazította a ga)lérját és belépett.
- Jó estét! - mondta és igyekezett legszélesebb, legnyájasabb mosolyával köszönteni a kapitánynôt.
- Jó estét! - felelte ez nyugodtan. - Valami baj van?
- Nem mondhatnám. Csak talán a hajó dolgait... kellene megbeszélnünk abból a szempóntból. . .
- Éjszaka nem szeretek tárgyalni. Különben is milyen szempontból kellene bármit is megbeszélni mágával.
A kapitánynô hangja nem volt rideg és mégis. . . Fülig Jimmy úgy érezte, mintha hideg vízzel öntötték volna végig. Ilyen egy beképzelt nô!
- Csak talán annyiból lenne szempont. . . illetve megbeszélés, hogy itten a hajón, ahogy az e)ôbb hallgattam véletlenül. . . itten mindenféle hülyeséget beszél a legénység, amibôl még baj lehet. Ezt a Zöld Pofát emlegetik, és ez a részeges Wagner még jobban beugratja ôket...
- Ez fontos dolog. És majd holnap megbeszéljük. Jó éjszakát!
Mikor Fülig Jimmy kissé leforrázva távozott, közvetlen mellette, a sötét középfedélzeten, egy cigaretta parázsa mögött halkan felnevetett valaki: A Rézgróf állt ott.
- Látom, hogy betévedtél ellenôrzésre a kapitányhoz. . . '
- No és! Mit kell ezért vihogni? - kérdezte szokása szerint felfújt mel)kassal.
- Csak lassan a testtel, Jimmy! Úgy látszik, fejedbe szállt újra a kapitányi dicsôség. A fregattfôhadnagy keserűen nyelt. . . A ménkű csapjon ebbe a sók istenverte csavargóba. Állandóan mindnek az fáj, hogy ô a kapitány. Miért nem fáj nekik a Rücskös Morton vagy a Bricsesz? Csak olyan kikötôi fiúk azok is, mint ô. És mégis, ha meghallják, hogy a Fülig Jimmy elsôtiszt vagy kapitány, hát akkor meenten pofázik a sok söpredék. Nem az elsô eset. No de nem is az elsô tíz pofon hasonló ügyben, amit a Réz.grófnak kiosztott. Habár ez sem spórol. . . De most még külön vadítja itt az ember vérit ez az elszánt tyúk, Egészén egymás elôtt álltak, hogy összeért a kabátjuk. A Rézgróf cigarettája gúnyosan felfénylett az arca elôtt.
- Semmi közöd az én kapitányságomhoz.
- Hagyd ezt a nôt Jimmy - szólt csendesen a kormányos. - Nem neked való.
- Tán terád bukik?
- Nem mondtam - felelte a másik egykedvűen. Majd rövid tűnôdés után hozzátette: - De lehetséges. . .
- Ez? -kacagott Fülig Jimmy idegesen és gúnyosan. - Ez fügyül az ilyen pasasokra, mint te. Éppen nem olyannak látszik, hogy selyemrongyok meg cicomák imponáljanak neki a férfinál.
A másik Iassan bólogatott:
- Értem. Szóval a bôrkamásniért bolondul... Nana!
... Hirtelen megfogta Fülig Jimmy nekirezdülô csuklóját. De nem az acélszorítás tartotta vissza a hatalmas kezet, hanem a nyugodt hang:
- Nem jó van, Jimmy. Most már a Déli-tengeren vagyunk, és ha "kicsináljuk" *****gymást, akkor az egész társaság a víz alatt víkendezik holnapután. Mert nincs, aki a helyünket átvegye.
Ez igaz volt. A fene a takarékosságot. Nincs egy emberre való váltás semmibôl. É.s a Svéd Ökör vagy a Lógás Hugó meg a Vaszics, kemény fiúk a maguk helyén, kormányozni is tudnak, de nem a Cape Blount táján.
- Ami igaz, az igaz! - bólintott tehát*****Fülig Jimmy sóhajtva. - De azután nehôgy Friscóban elfelejtsd a randevúnkat:
- Tán azt pletykázta rólam valaki, hogy szórakozott vagyok? - felelte merev mosollyal a másik.
Hallgattak. . . Alattuk nyúgtalanul dohogott, lüktetett, csikorgott a hajó vén motorszíve. Fülig Jimmy ballagott, hogy folytassa ellenôrzô útját a szűk spirálisban tekergô lépcsôn, végig a gépházba. A Rézgróf körülnézett, aztán macskaléptekkel a kapitánynô kajütjéhez osont a sötétben.
A fedélzet teljesen néptelen volt. Hallatszott, amint a víz zizegve áramlik a hajó mentén. Kötelet kötött a derekára úgy, hogy hosszú vége maradjon, erre egy vashorgot csomózott, és felsietett a kémény vaslétráján. A kajütablak, melyen át leske)ôdni akart, embermagasságnál följebb volt. Viszont, ha a fülke tetejére lép, hogy benézzen, úgy Kalóz Pepi meghallja a lába dobbanását. Ezért nyaktörô módját észelte ki a megfigyelésnek. Beakasztotta a vashorgot a létra fokába, ellendült, és így, függve, apró lökésekkel himbálódzva, inga módjára minden második másodpercben odaért arccal a kerek ablak elé. A Rézgrófnem puszta kíváncsiságból leskelôdött. Ama vá)ogatott katonai személyiségek sorába tartozott, akik a Titkos Szolgálatnál tevékenykednek: igazi néven Milton Winternek ismerték, és korvettkapitány volt.
Csodálkozva látta, hogy Kalóz Pepi kajütje üres. Hol lehet a nô?
- Itt vagyok! - felelte egy energikus, csengô hang mögötte és alatta.
A kormányos riadtan megfordult függtében, és ott látta Kalóz Pepit, terrnészetesen roppant hatlövetűjével a kezében.
Kényes sziuáció! A Rézgróf szerény, udvarias testtartással fi5ggött le, és megkísérelte, hogy közben nyájasan mosolyogjon.
- Jó estét, Miss Pepi! -szólt kínos helyzetéberi torzképnek beillô nyájas mosollyal. - Hol járt, hogy nem láttam a kabinjában?
- Mit csinál maga ott fenn?
- Munka után édes a tornázás! - lengedezte udvariasan. - Különben be akartam szólni a fülkébe... Miss Pepi! - és szívére szorította a kezét, ezzel kis híján elsodorta önrnagát labilis helyzetében - én"szeretem magát!
- lgen? -felelte hidegen a nô. - Ez kedves. Szülóhazám babonája szerint akasztott ember szerelmi vallomása szerencsét jelent.
- Örülök, hogy. . .
- Elég volt!... - Erélyesen toppantott, és felemelte a revolvert, összehúzva kissé a jobb szemét: - No, mi lesz?!... Come on! - A kormányos engedelmeskedett. A létrához lendült, leakásztotta a horgot, azután odasietett Kalóz Pepi eIé a fedélzetre, és igazi spanyol grandezzával féltérdre ereszkedett:
- Mia bella senyorita! Imádom!
Kalóz Pepi kissé hátrahôkölt. Úgy látszott, nagy hatással van rá a vallomás. De a látszat csalókának bizonyult, mert a következô pi)lanatban egy akkora pofont kapott a Rézgróf szíve hölgyétôl, hogy Lógás Hugó a hajó tatjához rohat, mert azt hitte, leszakadt a mélységmérô ón, és az loccsant ilyen nagyot az éjszakában.
- Üssön agyon, senyorita! - folytatta elszántan a kormányos. - Meghalni a szerelemért, carramba!... Ez igazi férfisors, és az én apám ókasztíliai spanyol hidalgó volt!
- Különös - csodálkozott Kalóz Pepi. - Úgy tudom, hogy Angliában külföldi állampolgár nem lehet tiszt a haditengerészetnél. Hogyan avanzsált mégis Winter hidalgó Milton nevű leszármazottja korvettkapitánnyá?
A Rézgróf arcizmai összerándultak!ůKalóz Pépi tudja a titkát! Ez a nô tehát kém vagy valami nemzétközi hírszerzô iroda ágense!... A kormányos szereimi vallomása nem volt tisztára komédia, de a kötelességteljesítés és Anglia érdeke minden más szempontnak felette álI. fnnek a nônek meg kell halnia!
- Látom - felelt változatlanul vidáman -, hogy ma este sokat ivott a Miss pepi, és 8sszecserél valakivel, pedig látta a papírjaimat. . .
- Yes! - kacagott idegesen a nô. - Amíg aludt, megnéztem a papírjait! - és gyorsan kirántotta a korvettkapitány titkosszolgálati igazolványát. - )tt a papírja és. . . . És ebben a pillanatban kiszaladt alóla a föld, végigbukott teljes hosszában a fedélzet pallóján, és közben érezte, hogy kiszakítják kezébôl a revolvert.
Nem vette észre a sötétben, amint a térdelô Rézgróf keze Iassan kinyúlik, megrántja a bokáját és zsúpsz... máris ráveti magát! Azután már csak azt érezte Kalóz Pepi; hogy a kitörô sikolyt beléfojtja egy szájára ůtápadó, kemény férfitenyér; a levegôbe emelkedik, és rémült szemei megpillantják a korlát felett, a mélyen összeloccsanó hullámokat.
Kalóz Pepi tudja jól, hogy nincs irgalom, és a következô másodpercben már repül... Miért habozik mégis a tiszt? Miféle szenvedély gyürkôzött neki a kötelességtudásnak, hogy lebírja? A szenvedély általában megtalálja a helyes kifogást a kötelességgel szemben: át kell kutatni a nô zsebét. flyeneket mond magában, és talpra állítja újra a nôt.
- Pszt... Ha csak egyetlen hangot hallat, áthajítom a korláton...
Kalóz Pepi moccanás nélkül tűrte, mert a kormányos egyik keze szorítás nélkül, de permanens keménységgel tapádt a nyakára. Tudta, hogy csak valami csoda segíthet rajta.
Most egy pillanatra valami rojtos felhôszegély mögül elôbukkant a hold és végigcsillogott futólag a morózus óceánfeÍületen... Lusta, nagy hullámok gurultak a hajó felé. Egy kenetlen csiga megnyikordult a közelükben...
A nô szeretett volna szólni, de nem mert. Nehezen zihálva várta a végzetét!
És ebben a reménytelen, halálos helyzetben segítségére jött a csoda! A csodálatos szerencse! Halk lépés dobbant közvetelenül mellettük... Mintha a pallóból bújt volna elô, egyszer csak megjelent Fülig Jimmy! Egy lépésnyire tôlük. A Rézgróf elengedte Kalóz Pepit, és megmarkolta zsebében a pisztolyt.
Egy pillanatig mintha beledermedne ez a kép az éjszaka többi árnyai közé: nem mozdultak. Csak Fülig Jimmy mély IélegzetvéteÍének nesze hallatszott, amint teleszívta mellkasát, nekiágáskodó kakas módján.
Úgy érezték ott hárman, hogy láthatatlanul izzó elektroniosság feszül közöttük, annyira súlyos volt ez a pillanatnyi csend.
- Mintha sikoltott volna valaki - mondta halkan, egyikrôl a másikra nézve, kutató pillantással Fülig Jimmy.
Szünet. A szél belekapaszkodott egy félig elszabadult ponyvadarabba, arnely úgy csapk odott, mint valami odaszorult, óriási denevér szárnya. Most valami egészen meglepô esemény történt. A Rézgróf attól sem döbbent volna meg jobban, ha a hajókémény megszólal, olyan elképesztôen különös volt ez a fordulat. Kalóz Pepi Fülig Jimmyhez fordult, és hűvösen, nyugodtan ezt mondta:
- Persze hogy sikoltást hallott, ha tízszer mondom, hogy olajozzák meg azt a vacak tatlámpaesigát. De itt hiába beszél az ember! *****
És ahogy egy szelíd hullámon kissé oldalt merült a hajó, ismét felhangzott a kenetlen csiga rtyikkanása. . .
Fülig Jimmy egy pillanatig leforrázva állott ott. Még egyszer megnézte ôket harci vágyban égô elbúsult szemekkel, aztán lassan távozott.
Ketten maradtak. Még továbbra is úgy álltak mozdulatlanul. A Rézgróf olyari bután, hogy a szája is kinyílt csodálkoztában. Ez a nô megméntette, ez valami gavallériával Iefitymálta azt, hogy ô gyilkolásra készen rátámadt? Vagy mi?. . .
- Na tessék!. . . Mire vár?. . - kiáltotta Kalóz Pepi. - Vagy mégsem hajít a vízbe?!
- Mi ez?!. . : -szólalt meg rekedten a Rézgróf. -Maga. . . maga most. . . engem futni hagyott?! Feleljen, kérem! - fejezte be szinte durván, és megragadta a nô csuklóját.
- Jöjjön a kabinomba! - szólt szelíd mosollyal a kapitánynô, és könnyen elhúzta a kezét.
- Ihat nálam egy csésze teát, maga. . . maga gyilkos!

### TIZENEGYEDIK FEJEZET

A kabinban visszakapta Milton a csontlapját, és Kalóz Pepi egy hasonlót mutatott neki, amely szerint a kapitánynô nem más, mint dr. Irén Cunesburry, a 22-es számú szolgálati kollégája. Az amerikai hírszerzôknél. Az angolsz*****sz hatalmaknál szinte egy szervezetnek számított a két alakulat. Az ígaz, hogy hajón nevelkedett, de késôbb az egyetemre is elkerült.
A nô cigarettázott, és alig leplezett megvetéssel nézta a Rézgrófot.
- Haragszik, Miss Pepi. . . Cunesburry? - kérdezte a kormányos csendesen.
- Csak Ienézem - felelte szigorúan. - Önnek kötelessége lett volna en,8em a tengerbe hajítani!
- fgaza van! - felelte ôszinte bűntudattaÍ. - De bocsásson meg, képtelen voltam rá... Nézzen a tükörbe, és mentséget talál könnyelmű eljárásomra.
- Hát ki maga voltaképpen? - kérdezte féltréfával a kapitánynô e kötekedô hangra.Wfnter korvettkapitány vagy a jassz Rézgróf?
- Magam sem tudom - ismerte be ôszintén Milton Winter. - Sokszor nekem is gyanús. Különösen, amikor az admiralitás fárasztóan egyhangú délutáni teáln feszítek kényelmetlen díszegyenruhámban. Ilyenkor igazán úgy érzem, mintha a Rézgróf Milton Winter korvettkapitánynak álcázva unatkozna itt.
Muszáj volt nevetni rajta, ahogy ezt nagy búsan elôadta.
- Szeretném tudni, hogy mi a véleménye az André de Rémieux-ról? - mondta a nô.Szerintem a Radzeer címeres alakjai elkövettek valamit az utasnkkal. Esetleg legyilkolták ôket.
- Nem hiszem - felelte a Rézgróf műértôen. - Nem olyan fiúk. Valami szélhámosság mindic kinéz belôlük, de alapjában hűségesek. Ha a biztosító felfogadta ôket, hogy vigyázzanak a2 utasokra, akkor tán megverik valamelyiket, vagy eltűnik néhány értékes holtni, ez mind könnyen *****ehetséges, de nem olyan fiúk, hogy a betyárbecsületet sutba dobják. . Csupa jóbarátom.
- És azt sem hiszi, hogy inegvehette ôket egy másik hatalom? Esetleg kiszivárgott, hogy riangánérc nyomára bukkantak az Incognita Archipelen. Az utasok névsorában feltűnhetett néhány hirtelen nyugdíjazott katonai szakember. ... Nem gondolja?
A Rézgróf tűnôdve kortyolgatta a teáját:
- Hallott már valamit, Miss Cunesburry, Piszkos Fredrôl?
- A Kapitányt gondolja? Úgy tudom, hogy valami tiszteletre méltó tengeri medve. . .
- Tiszteletre?. . . Hm. . . Sok mindenre méltó, de tiszteletre?. . . No mindegy. Szóval nagy koponya. Amikor megbíztak az André de Rémieux ügyével, felkerestem az öreget, egy kaszárnya alatt, a magánlakásában..Nem valami fecsegô ficsúr, de velem jóban van, és morgott az ügyrôl egy-két szót. Jól fogódzkodjék meg, Miss Cunesbury. Fülig Jimmynél van a rejtély, megoldása! Ó a Radzeeren volt, amely elkísérte az André de Rémieux-t, valahogyan visszatért a Cape Blount felôl, és azt hiszi, hogy ezt nem tudják róla.
- De hát ha ezt tudta... miért nem fogatta el nyomban Fülig Jimmyt?!
- Céltalan Iétt volna, Fülig Jimmyt szétszedhetik darabokra, akkor sem "köpne" egy árva szót sem.
- Mi a terve?
- Megmondjam ôszintén? Szerintem is bizonyos, hogy ott a Cape Blounton túl valami csirkefogászat történt, amire minden mástól eltekintvé, elsô tisztünk személyében a garancia. Az az érzésem, hogy a Kapitány azért hárította rá a küldetést, mert tudni akarja, mit fog tenni, és valahogy a nyomunkban van. . .
- De hát. . . - csodálkozott a nô -, a messzi óceánon napok óta nyoma sem látszik hajónak! Milton Winter a szemébe nézett Kalóz Pepiriek:
Fülig Jimmy után én vagyok a Iegkevésbé babonás ember a tengeren. De valószínűbh*****ek tartom, hogy elôbb látjuk a Zöld Pofát, amint a Déli Kereszten ül és furulyázik, mint a jó öreg Hountlert, Piszkos Freddel a hídján, ha ez nem akarja.
- És megveregeLte kapitánya kezét, amit ez, a problémákon eltűnôdve, úgy látszik, nem 4ett észre, mert nyugodtan eltűrte.
- Mondja, kérem -szólt hirtelen a Rézgróf. -Voltaképpen miért ütött maga engem pofon, hó*****y belecsendült a fülem? h1i?!
- Mert:. . mert sértett - felelte tűzpirosan -, hogy a. . . Hazáért, a Szolgálatért. . . még olyan nagy áldozatra is képes, hogy. . . szerelmet valljon nekem! Ez nagy szemtelenség volt!
- Igen?... Hm... Köszönöm a felvilágosítást. - Egy másodpercre eltűnt, arccal a teásbôgrében, azután dühösen újra szembenézett a nôvel: - Nahát semmi jussom nem volt ehhez a pofonhoz! Vegye túdomásul, hogy vallomásom civil érzéseim megnyilvánulása volt! Tehát a téttlegességért elégtételt követelek!
. . . Nem Iehet tudni, hogy alakultak a tárgyalások, de mivel dr. Irén Conesburry doctor juris volt, feltételezhetünk róla annyi jogi érzéket? hogy az igaztalan bántalmazást Kalóz Pepihez is illá, férfias elégtételadással helyreigazította. lgy kellett lenni, mert még sokáig együtt maradtak a teáscsészék melÍett, és a Szolgálatról alig esett szó a késôbbiek folyamán...

### TIZENKETTEDIK FEJEZET

Ahogy a hajó közeledett a Cape Blounthoz, a legénység nyugtalansága fokozódott.
- Mi lehet az oka szerinted - kérdezte az egyik matróz Fülig Jimmyt -, hogy egyik eltűnt hájón sem adott jelt a rádió?
- Szerintem - felelte Fülig Jimmy, mivel nem szerette, ha a kérdést feszegetik -, neked
sok részegeskédés miatt szárazföldi állásba kellene menned, mint a Félvállas Jeffnek, aki Ferretownban zászlóval integet a karanténnél.
És köpött.
- Mer, hogy a rádió elnémult - tépelôdött a matróz, anélkül hogy zavarni hagyná magát a jótanácstól -, az sokszor van. De hogy két rádió egyetlen, hangnyi je)et sem adjon, az még a legnagyobb viharban sem fordult elô.
- Viharról aztán abszolúte semmit sern tudhatsz, mert vihar elôtt mindig leiszod magad a sár*****a fedélzetdeszkáig.
És tovább ment. Ez a legokosabb. Majd ha túllesznek a Cape Blounton, megváltozik a társaság. Csak már túl lennénk. Nincs rosszabb dolog egy hajón, mint a suttogás.
Pláne, ha némi joggal történik. Felkereste Kalóz Pepit, aki ma szokatlanul nyájasan mosolygott rám.
Hm. . . Úgy látszik, elôbb-utóbb mégiscsak szembetűnik neki, hogy ki az igazi legény. Mert hogy ô ezzel a Rézgróffal elbánik, erre a pasas már befizethet egy szolíd temetkezési egyletbe.
- lde figyeljen -mondta egy úri gesztussal, amit még a királyi udvarban lesett el -, jó lesz, ha sietünk. Hány csomóval halad a hajó?
- Teljes sebességgel megyünk idnulás óta.
- Csák azért figyelmeztetem, mert jó )enne, ha már túl lennénk a Cape Bounton. Kalóz Pepi újra rámosolygott, és végigmérte tetôtôl talpig. Fülig Jimmy e)fogódottan nyúlt a nyeles monoklijához. Olyan szép volt a nô, ahogy a friss reggeli szél vitte a haját, és szoknyáját talán egy cseppnyit magasabbra Íibbentette, olyan szép volt, hogy Fülig Jimmy szinte elfelejtette ezt a Cape Bount-ügyet.
- Talán észrevett valamit? - kérdezte, és egész közel lépett, hogy a fregattfôhadnagy tisztán hallotta, amint a szíve egy nagyot dobban.
Ezt a nôt mintha kicserélték volna. Úgy látszik, a Rézgróf marhaságokat mondhatott, és aztán mégiscsak egy közönséges matróz, nem fordult meg udvari körökben. Az ilyesmi számít.
- Hát morgolódnak - felelte.
- Gondolja, hogy baj van? - és egyik kezét aggódva a férfi vállára helyezte. Annak már baj volt. Fülig Jimmy most már nemcsak a mosolya, hanem a szerelme után is kiérdemelte gúnynévét.
- Hát. . . - dadogta vörösen, de a nô nem vette el a kézét, és ki tud így beszélni? - Baj éppen je)en pillanatban nincsen. . .
- Gondolja, hogy lehet?
És a másik kezét is Fülig Jimmy vállára tette. És egészen hozzája lépett, mint aki aggodalmában ösztönszerűen az erôs férfihoz menekül. Az erôs férfinak nem jött hang a torkára, és kalapált a fejében a vér. Úgy félperc múltán végre megszólalt.
- Tudja, ezek olyan fiúk. . . mit is kezdtem? Szóval, hogy megcsináltam már azt a csigát, ami ott csikorgott.
- lgazán nagyon köszönöm, hogy ilyen figyelmes. Hálából meghívom egy csésze teára. Fülig Jimmy Ievette a sapkáját, és mélyen meghajolt, mert egyszer ezt látta Almicában, amikor egy vén hölgy meghívta a kísérôjét teára.
- És va)amit említett a legénység hangulatáról. .
- Hát jó lenne már túl lenni a Cape Blounton. Az ilyesmi nem árt: Hát ha egyszer teljes sebességgel haladunk. . . ToVább nem lehet jutni ennyi idô alatt.
És magában azt gondolta, hogy a meghívásnál tovább ezer csomó sébességel sem lehet eljutni énnél a nônél, ennyi idô alatt.
- Amíg magát látom, Jimmy, addig nem félek! - mondta a nô hévvel.
- Nincs is oka! Egy szavára a világ összes csirkefogóját megpofozom!
- Erre, azt hiszem, nincs szükség.
- De ha elvárna tôlem ilyen lovagi szolgálatot, tudnia kell, hogy Fülig Jimmy készen áll! A nô egyedül maradt, mert a fregattfôhadnagynak sürgôs teendôi voltak. Valaki odalépett melléje a kormányállásból:
- Megôrültél? -súgta a Rézgróf.
- Nem. Dé amit ettôl az embertôl maga szerint akkor sem lehet megtudni, ha négyfelé 5zakítják, én megtudtam tôle egy csésze tea mellett.
A Rézgróf, úgy látszott, nincs elragadtatva az ötlettôl. De nem azért, mert alapjában :hélytelenítette volna, hanem már két napja eljegyezték egyrnást Kalôz Pepivel.
Két szolgálati megbízott. Ritka házasság Iesz.
Este Fülig Jimmy díszegyenruhájában jelent meg, amir egyetlen fényes derékszíj jelentett szokott öltözékén. Benézett a kormányállásba is egy percre.
Diadalmas mosollyal.
- Hogy megy a kormányzás?
- Köszönöm, jól - felelte hűvösen a Rézgróf. - Holnaptól kezdve te állsz be. Nem lehet másra bízni.
- Nem mintha örülnék neki, de rendben van. No, kellemés éccakát! - szólt, és két kinyújtott tenyerével ferdébbre igazította amúgy is hetykén félrecsapott sapkáját.
- Hová ilyen csodálatos eleganciával?
- Teára - felelte némi diadallal Fülig Jimmy. - Kalóz Pepi meghívott estére. ; ; És várta, hogy a Rézgróf legalább egy kissé elszédüljön vágy ilyesmivel jeÍezze féltékenységét. De a Rézgróf két fokkal kiengedte a kormányt, hogy elkerüljön egy nyugatról érkezô, l*****ssú, nágy hullámot, és e művelet közben kiköpött a cigarettája mögül:
- Engem is hívott. De, úgy látszik, nem szereti az értelmes émbert, mert nem mentem velé semmire.
- Ebben igazad lehet -felelte Fülig Jimmy, mert félreértette a célzást. -Viszont neked azt ájánlom, hogy ne búslakodj, mert annyi szép nô van a kikötôben...
- Nagyon köszönöm a vigasztalást. De azt hiszem, Kalóz Pepit nem felejthetem soha.
- Lásd, így jár az ember. Teutánad csak úgy bomtottak a nôk, és pont ez az egy fügyül rád.
- Igen. Ez van így néha - felelte inkább álmosan, mint szomorúan a Rézgróf. - T"eged a parton és a hajón egyaránt kedvelnek a hölgyek.
Ezután következett a tea.
Fülig Jimmy jól emlékezett még az almirai királyi várbari eltöltött idôkre, és tisztában volt azzal, hogyan kell Egy ilyen gálaszerklivel egybekötött, este lezajló teadélutárion viselkedni.
Hadd lássa a nô, hogy közönséges kikűtôi ember )étére az ember lehet a privát életben úr.
- Rummal issza a teát? -kérdezte Kalóz Pepi, aki igézô öltözékben fogadta az elsô tisztet.
- Ó, hogyne! Ha kérhetek a rumhoz egy kis teát - szólt a vendég, teletöltve poharát rummal; és pedánsul eltartotta kisujját.
- Elsô napokban - szólt a nô, miután betöltött - félreismertem magát, és csak késôbb láttam, hogy kiven van dolgom.
- Ez általában így van, ha szabad kifejeznem magamat. A hölgyek szeretik, ha fôzik ôket, és nálam ez a nem udvarképes eljárás szinte lehetetlen. Engem észre kell venni. . . bocsánat! Végigöntötte italával a nô ruháját, és homlokuk öszekoccant. Úgy látszik, a Rézgróf nem figyelt oda és oldalba kapta a hajót egy hullám. Vagy lehet, hogy idegesebben kormányzott, mint egyébként.
- Nem tesz semmit, Mr. Fülig - igyekezett dr. Cunesburry, KaÍóz Pepi a vendég e)eganci- áját viszonozni. - Hajón ilyesmi elôfordul. Én szeretném; ha mi egészen bizalmas jóbarátok lennénk. Ritkán látni ennyi elôkelôséget szállásm. . . kapitányban.
- Ez még az udvari élet kifolyománya, mert bizonyára tudja, Miss Kalóz, hogy valamikor egy valóságos királyt helyettesítettem. . . Bocsánat. . .
Aztal, pohár, szamovár, minden csörömpölve felborult, mert újra oldalcól érte egy hullám a hajót.
- Úgy látszik, ez a Rézgróf elaludt vagy részeg! - kiáltotta Kalóz Pepi dühösen.
- Bizonyára elfáradt, és néha bóbiskol a kormánynál - mondta a vendég. Közben igyekezett rendet csinálni.
- Nálarri minden barátság alapja az ôszinteség -kezdte a nô kivetni a hálóját. -Tudja, két ember között mindig ott kezdpdik, hogy egymásra bízzák a titkaikat.
- Ez így van! - bólogatott a vendég és egész bélepirult hogy Kalóz Pepi melléje ült, és apró kezét az elsô tiszt pofonokról hírhedt, hatalmas kezéré tette.
- Hát kérem, nálam is így van lelkileg és romariatika tekintetében, amit udvari körökban felvesz az ember.
Szeretett volna egy kis rumot inni, de már nem mert. Az ördög bújt ma bele a Rézgrófba, hogy elfelejtett kormányozni.
- Én például elárulom rnagának - hazudta a nô, és átkarokta Fülig Jimmy nyakát -, hogy körözhek, mert részt vettem a friscói bankrablásbari. Ott egy nô lépett elôször a pénztároshoz, hogy lekösse a figyelmét, és éz én voltarn. É5 csak aztán kezdôdött a revolveres támadás.
- Ilyesmi elôfordul... - felelte a fregattfôhadnagy, és merészen átkarolta a nô derekát. Kalóz Pepi elhúzódott.
- Maga még nem mondta el a titkát. Biztos van magának is rejtegetni valója.
- Van... - mondta zavartan, halkan Fülig.Jimmy. - Haitiban az üldözô vámôrök elôl elrejtettem két láda ópiumot. Ha ezt megmondja valakinek, súlyos böntetésnek tesz ki. . .
Ez a legnagyobb titka? Nem történt semmi a közelmúltban. . .
A nô Ieértékelte ellenfelét. Fülig Jimmy felállC, megigazította a kabátját, szeméhez illesz tette a nyeles monoklit, és szalutált, mivel ezt nagyon szerette cselekedni.
- Miss Kalóz, részemrôl volt a fogadtatás, nagyon örüůltem, ittlétének, és kecses engedel mével távozásba lépek. . .
Rézgróf bizonyára megint nem figyelhetett oda, mert az elsô tiszt kizuhant, a csukott ajtót magával rántva, a fedélzetre. Kalóz Pepi szomorúan nézett utána. Ettôl nem lehet megtudni semmit.

### TIZENHARMADIK FEJEZET

A Blount-fokon túl kezdôdött a nagy hecc! Mintha csakugyan ualami átok nehezedne itt a hajókra. Reggel Stráfos Harry, a rádiós közölte Kalóz Pepivel, hogy a leadó nem működik. A Rézgróf és a kapitánynô, ha nem lettek volna végletekig fegyelmezettek, mindketten Fülig Jimmyre néztek volna. Így azonban VasziSsot, a világhírű szerelôt hívták a gépházból. Egyszer kizárólag szerelésérl három évet ült.
Kissé komor lett a hangulat. Miféle furcsa eset ez? A két elveszett hajónak is pontosan a Cape Blount után némult el a rádiója. Ezek áz embrek igazán semmitôl sem féltek. Egyik sem idegeskedett volna, ha a ciklon tengert seprô; felete felhôrongyának kavargását látják a horizont szegélyén tengerbe lógni. Általában, amit láttak, attól nem féltek, azzal számoltak, valahányszor hajóra tették a lábukat.
De amit nem láttak, és mégis éreztek vagy sejtették, az szorongást váltott ki belôlük. Érthetô. Mindig az ég és a tenger iszonyú síkjai között, egy párányi, pöfögô, ijesztôen eltörpülô, mesterséges tákolmányon megtanulja az ember, hogy***** értelmisége lobogóját félárbocra eressze.ismeretlen metafizikai lehetôségek elôtt.
Fülig Jimmy erélyes kapitányoktól ellesett, pattogó fölénnyel figyelmeztette társait, hogy ôrizzék meg nyugalmukat. Csont Muki megvakarta a fejét, nagyot köpött, és így reagált: "Téged pedig abszolúte senki sem kérdezett, hát minek járatod a pofádat?"
És megjelent a Vörös Vaszics, karikalábain szinte gördü)t mentében. Az egész kis emberen csak gorillaállkapesa és ajkai felett elôrelógó, nagy ívű orra volt impózáns mértékű. Különben inkább zsokénák tűnt, mint tengerésznek. Viszont, akit olykor szájon kapott a szokatlanul alacsony egyén, esetleg cirkuszi óriásnak nézte csodálatos káprázatában.
Csont Muki eljárásának visszhangjaképpen megszólalt Csomó Bill :
- Elsôsorban is azért ne játasd a szádat, mert neked van a legkevesebb okod.
- Ugy van! - tódította Lógás Hugó. - Te meg a kapitány meg a Rézgróf jártatok erre pestishajóval !
Fülig Jimmy indignálódva, egyben támadóan teleszítta szokása szerint mellkasát:
- Mit meséltek? Tán babonásak vagytok? Különben is, ha valakinek valami baja van velem, az gyöjjön egy kicsit kózelebb!
Vaszics közben letette a kabátját, hogy felmásszon a rádiótoronyra a zavar okát megtuda kolni. Csomó Bill éppen szembe állt vele, és odahúzta a karjánál fogva:
- Te tán azt állítod, hogy nem voltán benne abban az ügyben, amikor Piszkos Fred, a Fülig
Jimmy meg a Radzeer emberei egy pestises hajón, amit eI kellett volna égetni, a Zöld Pofa xengerén jártak?
- Egyrészt ereszd el a karomat, mert megrúglak! - felelte a Vörös. - Másodszor az nem volt igazi pestishajó csak a Piszkos Fred becsapott vele valákit és a Radzeer oldalára egy hamis, horpadt bordázatot húzott rá. Ez volt, kérlek, az egész - fejezte be csendben, és mert Csomó Bill még mindig fogta a karját, úgy vágta szájon, hogy ez Fülig Jimmyt is leütötte a lábáról. Vaszics nem volt verekedôs ember, de súlyt helyezett arrá, hogy figyelmeztetéseit megszívleljék. A Rézgróf és Fülig Jimmy csak igen nehezen fékezték meg együttesen Csomó gi)lt, aki természetesen Vaszicsnak akart rohanni.
- Végre is világosan kell látni azt, hogy mi volt, mert itt nem babra megy a játék - Mondta $tráfos Harry, és a hangulat egyáltalában nem engedett fel a pofon következtében a komorságból.
A Zöld Pofa vizeinjárt a hajó, ha kevésbé tájékozottan akarjuk *****ifejezni, a víz alatti zátonyok átall- és korallképzôdmények állandó változása miatt térképezhetetlen honában.
- Kitôl hallottátok ti, hogy egyáltalában a Radzeer valamikor erre járt Freddel meg velem
- monda Rézgróf, az igazsághoz híven önmagát is megnevezve, részint hogy Fúlig Jimmyvel meg Vasziccsal együtt megfelelô ellentábort alkossanak, részint, hogy a gyanús, pánikszerű hangulat okát megtudja.
A Svéd Ökör, egy hatalmas, köpcös, aránylag nyugodt ember, a baljós hangulatban maga is az események hatása alá kerültek, ô adta meg a választ a kormányosnak.
- Wagner tegnap az egész ügyet elmondta, és kötelességetek lett volna figyelmeztetni bennünket!
- Brávó, sztrovacsek! -kiáltotta Wagner úr, ki valamilyen rajtélyes okból kifolyóan ajtóval égyütt az ôrtoronyba került. - Ugy van, erre figyelmeztetni kellett volna minket, hogy én majd élmondom. . . Igenis, a nônevű hajón az állt kiírva, hogy "Mi van veled, te Wagner?. . ..
- Na most hallottátok! Ez a bolond a róla elnevezett hajó nevét is elfelejti. A Radzeer hamis bordájára írtuk rá névnek nagy betűkkel, hogy "Mi újság, Wagner úr?" - kiáltotta a Rézgróf. Ebbôl az emberbôl már évek óta a pálirika beszél, és maga sem tudja, hogy mit mond. . .
- Itt nem rólam van szó! A fô, hogy ôk értik! - kiáltotta Wagner úr az ôrtoronyból, és nyomban dalolni kezdett egy áriát a Tök Ász című operából.
Egymással szemben állt a két csoport, félig-meddig már ellenségesen, amikor megjelent a kapitánynô:
- Hallottam az egész történetet - mondta nyugodtan. - Ezentúl mindenütt meséljétek majd, hogy Kalóz Pepi nem egy gyáva kukac, és a hajón maradt a Bloúnt-fokon túl is. De megengedte a férfiaknak, hogy ha tetszik, visszafordulurik, és a legköze)ebbi kikötôben élhagyhatják a hajót.
Ez telitalálat volt. A Svéd Ökörrôl, Lógás Hugóról, Csomó Billrôl meg a többirôl híre menjen, hogy féltek azon a hajón tovább szolgálni, amin egy nô rajta maradt. Megszűnt a zugolódás. A Rézgróf titokban megszorította a nô kezét. A többiek morogva kotródtak a doÍgukra, és a Vörös Vaszics, mint valami majom, felkúszott a rádiótoronyra és rövid kapcsolgatás után lejött:
- Valami óriási fregattmadár vagy sirályféle belegabalyodott a leadó antenna keretébe, és szétrongálta csapdosásával a huzalrendszert meg az egész miskulanciót. A rádió tehát végleg készen van.
- Micsoda elátkoztot óriási madár Iehetett ott az? - dönnyötge a Svéd Ökör.
- Ritka egy madár volt, a tolla után ítélve, az bizonyos -felelte Vaszics, és a dolgára ment. IlÍetve a fedélköz sötét folyosóján megvárta Fülig Jimmyt, és halkan ezt mondta: -Te Jimmy. . . Ilyen madarat, mint ez a rádiórongáló madár lehetett, nam pipált még az öregapám sem. Lehoztam a tollát. . .
- Hm.:. Miféle tolla volt?
- Öntöltô!... Becsületemre! Nézd meg, mert gyűjteményben sem láttál*****még ilyet: öntöltô madártoll. Téntával! - És átadta Fülig Jimmynek saját töltôtollát. Majd rövid szünet után komoran így szólt: - Az egész disznóságban benne vagyok a felével.
- Miféle disznóságban vagy te benne?
- Azt nem tudom. De a felével, ebbe biztos lehetsz. Mer, ha a matróz olyan hülye, hogy felsô zsebébôl kirántja a huzal a töltôtollat, amikor "hidegre teszi" a rádiót, hát az vegyen be mást is a felivel.
. . . Mit Iehet ezekkel csinálni? Újabb társat kényszerített rá a sors. A hiúságáért. Elnémította a rádiót, hogy nagyobb legyen a várakozás, amíért már a harmadik, egyforma esetben elnémul a leadás a Cape Bounton túl. Mellékesen rágódhatott magában lelkileg azon is, hogy a Rézgróf meg Kalóz Pepi szemmel láthatóan jól megértik egymást, és ha csak lehet, együtt suttognak a fedélzet valamelyik sötét zugában. Kutyának való üzlet ez, amit itt kifogott.
. . . Gyönyörű, derült idôre virradt fel a nap, amely az ügy valamennyi szereplôjének, beleértve Fülig Jimmyt is, életének legnagyobb meglapetését és legfélelmetesebb rejtélyét jelentette. Délelôtt három különbözô jellegű pillantás kémlelte a látóhatárt, ugyanazzal a gondolattal.
Kalóz Pepi kíváncsian. A Rézgróf várakozóan.
És Fülig Jimmy némi gyanakvással.
A kapitánynô arra gondolt, hogy itt semmiféle Piszkos Fred nem lehet a közbelben, hiszen nincsen egy füstcsík sem, ameddig a szem ellát. A Rézgróf arra gondolt, hogy Piszkos Fred bizonyára a közelűkben van, valamerre a látóhatáron éppen hogy túl. Fülig Jimmy természetesen örökös refrénjét mondogatta magában. "Kavarja ez a Kapitány most is valahol, vagy nem kavarja?"
De hiába néztek, hiába töprengtek: a víz és az ég nem feleltek, mert mindketten régés-régen Piszkos Freddel cimboráltak.
A Rézgróf nem mozdulhatott el a kormány mellôl. Hemzsegtek a zátonyok, sôt korai elôhírnökei a sarkinyárnak: egy-egy elszakadt jégkolonc is leúszott már a Blount-fok környékére.
Nagyon távol, a délkeleti ég alján sötét csík látszott. Ott az Incognita Archipel, aho) a rejtély nyitja várja a Vakapád utasait és közvetve az egész világot. Nem mondom, hogy éppen közömbösen pislogtak e marcona pofák, a láthatóron egyre növekvô csík irányába; de veszélyben kérgesedett lelkük keményen várakozott a bekövetkezendô eseményekre.
Délután 16 óra 30 perckor a megfigyelôtorónyból valaki lekiáltott:
- Becsületszavamra, ez ott egy kémény!... Egy jópofa ez a kémény! Ez kinôtt valami hajómagb***** !
A távcsövön át mindenki látta, hogy egy kémény sötétlik, a szigeten, vagy a szigethez tartozó földnyelven, amely végig zöld moszat, a dús növényzetű partig.
- Azt hiszem - mondta a Rézgróf -, hogy valamelyik hajó ott zátonyra futott, és az iszalag benôtte. Nem a Radzeer, mert a páncélos kéménye keskenyebb.
Délután 17 órakor az ôrtoronyból csodálkozó dal hallatszott:
- Úgy éljek, hogy a kémény körül nyüzsög valami!
17 óra 10-kor az ôrtoronyból leesett egy ajtó.
17 óra 11-kor néhány hervadt virág hullott utána.
Most már a nyüzsgés oka is világosan látszott. Siklók, ázalagok és undok hínárállatok tömege lepte be a földnyelvet. . .
- Ez egy új atollzátony - mondta a Rézgróf. Egy kis tengerfenék a felszínen.
- De hogy a csudába került a hajó a küzepire? - kérdezte a Vörös Vaszics. . . Senki sem értette. Illetôleg, aki értette, az sietve ellenôrzô körútra távozott ragyogó bôrlábszárvédôjében.
Alkonyodott már. Amer>nyire csak a megfeneklés veszélye nélkül tehette, a földnyelv közelébe lavírozott a Vakapád és lehorgonyzott. A Rézgróf, Fülig Jimmy és Csont Muki, aki a fedélzetmester volt, nekivágtak a felderítô útnak. Egy vízhatlan zsákban fejszéket, fényszórót és vizet vittek magukkal a csónakban.
- Elôször nézzük meg, hogy merre van a Radzeer - mondta a Rézgróf, amikor a part felé eveztek. Ajánlatát valamennyien helyeselték.
Jól látták a távolban az André de Rémieux csodálatosan zöld vízinövényekkel belepett, iszapba merült bordázatát, miközben néhány evezôcsapással megkerülték a földnyelvet, és hosszában eveztek a zátony mentén. Egotikusan dús, lapos lávakôzettel belepett sziget ntakozott ki a zátony végénél. Az Incognita Archipel. A part víz alattti folytatása volt az az atollzátony, amely aztán felszínre bukkant egy tragikusan rossz idôpontban. Sütétedett. Elôkerült a kézi fényszóró, és keresték a cirkálót. . .
A földnyelv füléjük esô részén minden foltnyi helyet bevilágítottak. Rövidesen megcsillant a sugárnyaláb visszfényre valamirôl. . .
Hurrá!
Megvan a Radzeer! Karcsú kéménye tisztán látszik. . . De magát a cirkálót át- meg átszôtte, fonta kéménye pereméig a mocsár dús életű növényzete. Közelebb feküdt a száraz szigethez, nt az André de Rémieux, és kevésbé hínáros volt a zátonynak ez a része, mint más helyütt.
- Ezek szerencsésen futottak zátonyra - szólt a Rézgróf.
-Ühüm!. . . - dünnyögte Fülig Jimmy, és félrefordult valamit keresgélni, mert nem állhatta a kormányos tekintetét.
- Nem is értem - mondta Csont Muki, a fedélzetmester -, hogy itt, egészen a sziget közelében hogyan futhattak zátonyra.
- Most ki kíváncsi a te szabadelôadásodra?! - förmedt rá Fülig Jimmy szokatlan idegeséggel. - Ez mindent jobban akar tudni!
Odaértek a cirkálóhoz. Elôször felrántották a gumicsizmát, azután a hínáron átgázolva igyekeztek a Radzeerhez.
Közelebbrôl azután kiderült, hogy a köves, laza alapú fövényen nem is termett úgy meg az iszalag meg a siklóféle is kevesebb, elannyira, hogy a Radzeer belsejét már felényire sem nôtte-lakta be a mocsár, mint amennyire a hajó külseje után hitte volna az ember.
- Csak azt nem értem - tűnôdött Csont Muki -, hogy miért nem tudtak szabadulni errôl a iszapos, laza parttól.
- Nem érted?! Mit nem értesz?! -fürmedt ár Fülig Jimmy. -Tán hajózási szakegyetemet artal, hogy jobban tudsz valamit másnál?
- Mér ordítasz?. . . - védekezett a fedélézetmester. - Hát ha itten egypár ember felássa a hajó alatt a zátonyt, akkor a dagály csak leviszi.
- Nézd! Az Okos Csont Muki!. . . Táfi vizsgálatot tartasz itt?! - torkolta le szinte fenyegetôen Fülig Jimmy. - A Radzeeren még egy hajósinas is több, mint te! ltten ásni nem lehet, mert. . . mert híg a talaj, és utánatöltôdik és... És különben is, minek járatod bele mindenbe azt az éktelen szádat?!
Kôzben sűrű köd hömpölygött a tájra.
- Ne veszekedjünk, most, hanem elôre! - mondta a Rézgróf.
Felkapaszkodtak a hajóra.
A Radzeeren nem találtak egyetlen embert sem. Itt is, ott is csavarok, alkatrészek, ládák. . . Tán elköltöztek a hajóról?
Fülig Jimmy úgy érezte, hogy a szíve helyén súlyos kôdarab fekszik. Mi történt a barátaival? Siklók, pókok, víziállatok nyüzsügtek elô minden zugból. A kapitányi fülkében azután megoldódott nagy vonalakban a tragédia.
Itt harcoltak!
Ijedten visszahôköltek a küszöbrôl, amint benyitottak.
Minden széttörve, zúzva, felborítva, és a kifeszített térképen. . .
Vér!
Hatalmas, beszáradt, sötét folt.
Itt halálos küzdelem foly le néhány nap vagy hét elôtt.
A Rézgróf eltűnt a roncs- és szeméthalomban. Guggoló helyzetben mászkált, és apróra széttúrt mindent. Végül egy barna foltokkal szennyezett, nyilvános véres selyemdarabot nézegetett.
- Rájuk törtek a bennszülöttek?. . . - suttogta Fülig Jimmy.
- A sziget teljesert lakatlan. Nincs édesvíz rajta - felelte a Rézgróf, és a lámpához tartotta a selyemdarabot.
- A fenének jöttek akkor ide ezek a nyavaláys turisták - mondta fátyolozott hangon a fregattfôhadnagy, és tétován babrált a torka körül. Az igaz, hogy a ködben súlyos mocsárgôzös, zsírízű forróság terJengett körülöttük, azonban Fülig Jimmy már csúfabb égalj alatt is vidáman pofozkodott világéletében. De ez itten most más volt... Hogy úgy elbántak a fiúkkal; ami nem kétséges, az valahogyan a lelkiismeretére telepedett. Pedig hát között volt az elhatározás.
- Tán valami kísértet járt itt, ha aszóndod, hogy nincs édesvíz errefelé, és lakatlan a sziget
- dünnyögte Csont Muki.
- Sajnos, rosszabb, ami történt. . . Tudjátok, hogy mi ez?
Fülig Jimmy megnézte a furcsa mintázatú, színes selyemholmit, és így vélekedett: '
- Udvarnál kisebb lámpákat öltöztetnek ilyenbe, hogy ne ártson, ha a király olvas.
- Ezt valaki a fiúk közül letépte egy támadóról - magyarázta a kormányos. - Selyem felsôköpeny. Ami azt jelenti, hogy Sárkány Huang vagy Wu-Peng megneszelhette a robinzonok tervét.
Az említett egyének áramvonala$ kalózai voltak a Déltengeri-szigeteknek. Fegyvercsempészést folytattak évtizedek óta egyik vagy másik érdekelt megbízásából, és mert úgyszólván senki sem tudta bizonyosan, hogy az ô szolgálatában, vagy az ellenség zsoldjában álI-e valamelyik modern kalózbanda, ritkán fizettek gaztetteikért.
- Most mit csináljunk? - kérdezte a fedélzetmestér. - Fene megette, hogy ez a rádió se szuperál.
Fülig Jimmy nagyob nyelt, és egy gyilkos pillantást vetett Csont Mukora. De nem szó)t.
- Természetesen megnézzük az André de Remiéux-t is - mondta a Rézgróf. Újra csónakba szálltak. Alapossan nekihuzakodva a lapátnak eveztek a nehéz, pállott, halszagú ködpárák roppant burájában. Az orrukig sem láthattak. Csak találomra kötöttek ki a csónakkal a földnyelv mentén, a közepe táján, amerre begázolhatnak a gôzös felé. Nyomasztó elôérzettel húzták partra a csónakokat.

### TIZENNEGYEDIK FEJEZET

A nedves idôjárás múltában volt. Közel kétnapos, szakadatlan forróság égette a szigetet, de sajnos, a földnyelvet is, mely nemrégen még tengerfenék volt. A napfény érlelésétôl dúsan termékenyült atollzátony csak úgy ontotta magából apróbb és nagyobb, különleges szörnyszülötteit. Hihetetlen erôfeszítéssel vergôdtek át a tócsákkal ellepett süppedéken, azt sem tudva, hogy eltévedtek-e, vagy erre van-e a furcsa katasztrófa hajóáldozata.
Közben a köd oszladozott, és így a kézilámpa mégiscsak felfedte élôttük a helyes irányt. Gumicsizmában, késsel, fejszével igyekeztek e)ôrejutni ebben a valósággá elevenedett pokolban. Siklók, pókok, polipok és a mindezeknél gonoszabb szerteágazó, kapaszkodó iszalagféle mocsárnövényzet tépte, húzta ôket, miközben olyankor övig merültek a friss zátomy mocsarába.
Miután megtépázva, végkimerült állapotban a félig elsűppedt André de Rémieux-höz érkeztek, kissé kifújták magukat. A töménytelen dús rajokbán zsongó moszkitók csípéseitôl, mint nyers hús vérzett az arcuk.
A gôzös valósággal csábitotta naptól védett belsejével a víz alól feltámadt ôsvilág lakóit, fényszórók e)ôI szertenyüzsgô, fonatokban tekergôdzô hüllôkön tiporva, bukdácsolva*****igyekeztek a fedélzetre, hogy hevenyészett vizsgálatot tartsanak. Nem volt sok vizsgálnivaló. A gôzöst, mint pompás otthont, birtokába vette a mocsár undok, élôsdi világa.
Nem találtak sem élô, sem holt embert, akár a Radzeeren.
- Hogy akartak ezek itt egy évig hülyéskedni, víz nélkül? - kérdezte Csont Muki.
- Desztillátoruk volt - mondta a Rézgróf.
- Az olyan betegség, hogy nem lehet vele vizet inni? -kérdezte részvéttel a fedélzetmester.
- A desztillátor - magyarázta idegesen a Rézgróf - arra való, hogy a tenger vizébôl lepárolás és hűtés útján édesvizet állítsanak elô.
- Ismertem -felelte Fülig Jimmy. - Két év elôtt loptem egy hajót, azon is volt ilyen elôállító hűsítés.
- Ha nincs is remény, azért biztosan kell tudni - mondta a Rézgróf. - Nekivágunk a szigetnek.
Még vagy három mérföld útjuk volt a zátonyon felszínre került fenékvilág groteszk poklán [ceresztül a szigetig. Ez sokat próbált férfiak egybehangzó állítása szerint a pár mérföldes utat nem felejtik el amíg élnek.
Közben a köd végképp eloszlott, és a három ember végre elérte az új atollsziget peremét, a sűrű parkerdôséget. Ez jelezte, hogy a zátony felbukkanása elôtt itt érintkezett a sziget a tengerrel. A parkerdôség áthatolhatatlan dzsungelnek látszrk a szárazföld szélén. De néhány fejszecsapás, egy-két metszés a bozótvágó késsel, és vége a sűrűnek. Keskeny, körbefutó karéjnyi dzsungel az egész. Sűrű, de nem mély. Közvetlen mögötte már a rendes, ritkásabb vegetáció van. Csak egy kis ízeltô vadon nôtt itt a tenger tôszomszédságában, az évszázadok óta elmáló, megújuló, ázott gyökerek, rothadó algák, mangrovefák és döglött hálak televényébôl.
Víz és dög, bomlás és forróság: az élet ôshumusza még feltalálható a trópuson, abban a dús, forrongó állapotában, melybôl minden mai lét leszármazott. Itt még megfigyelhetik egy átollzátony szegélyén ilyesmire kí.váncsi emberek a természet teremtô tragédiáját vagy halálos óohózatát.
A hirtelen jött és tovatűnt ködöt gyönyörű éjszaka váltotta fel. Az emelkedô hold fénye szétkúszott lassanként a sziget vulkanikus, fényes lávakôzetein, fantasztikusra nôtt mimózaósvények festôi tömkelegén. Fülig Jimmy tekintete megakadt egy pár nyílegyenes, sudár palmyrapálmán.
- Az egyikre mindenesetre felmászok körülnézni - mondta társainak.
Egyik sem hitte, hogy életben van még valaki a szerencsétlenül jártak közül. Csak Ielkiismeretükért cselekedte. Fülig Jimmy levette a cipôit, bal kézzel átfogta a fát, jobbjába markolta a baltát és kúszott. . . Minden mozdulatnyi étappe után belevágott a fa nyirkos, sima t8risébe. A legfűrgébb maláj se csinálhatta volna különben. Egy perc, és eltűnik a nyaktörô magasságban, a zöldülô kardlevelek között. . :
A hold fénye jól bevilágította a tájat. Lassán körülnézett és. . .
Halkan felkiáltott!
Megoldódott a titok! A sziget északi vége felé tüzeket látott, és néhány sátort. Hatalmas kondérban fôztek valami nagy kalapú, apró alakok. Egymás mellé görgetett kôkoloneok barikádja mö*****ött táboroztak, egy sziklával szemben. A sziklán, félmagasságban a csúcs alatt, egy barlang. És a barlang elôtt két hosszú csô. Csak gépfegyver lehet!
Szabályos ostromzár.
Az ostromlottak minden valószínűség szerint a zátornyra futott hajók menekültjei a Radzeer gépfegyvereivel !
És ez a tábor ott valamelyik kalóz csirkefogó bandája. Kölcsönösen sakkban tartják egymást. Ki tudja, mióta? Gyorsan lesiklott a fáról, és közölte a helyzetet társaival. *****
- Visszamegyünk a hajóhoz - mondta a Rézgróf. - Áthozzúk az embereket fegyverrel.
- Úgy van! Ha oldalba kapjuk a bandát, és a fiúknak van annyi eszük, hogy ugyanakkor kirohanjanak, tán elbánunk a disznókkal, Sokán vannak?
- Éppen elegen, hogy égnének el... -dünnyögött Fülig Jimmy.
Viszafelé könnyű útjuk volt, mert a parthoz közelebb fekvô Radzeerhez igyekeztek. Azon van elég csónak, csak ki kell pucolni a bennlakókat.
Ez gyorsan ment! A hold leszállt, utolsót lobbanva krétaszín izzással... Sötéi, de tiszta éjszaka borult az óceán fölé.
Másfél óra múltán célnál voltak, és felmásztak újra a cirkálóra. Pár perc az egész, a csónak vízen állt. A bôrzsák sem macadt el a kezük ügyébôl. Gyorsan elô a fényszórót!
.. A sugámyalábok széles félkörben söpörték végig a tengér nyugodt felületét, hogy a Vakapádat keressék. Elôször jobbról balra, azután balról jobbra táncoltak a fénykévék. . .
Azután nyugtalan cikázással, jobbra-balra és magasabbról is, hogy jó távolra világítson. . . No? Mi van? A három ember döbbenten ül a csónakban.
A távoli, sötét óceánon, ameddig csak elhordott a fény, nem látszott semmiféle hajó!. . . A Vakapád eltűnt!

### TIZENÖTÖDIK FEJEZET

Összevissza beszéltek. . .
- Mi lehetett?. . .
- Megrohanták ôket is, és elfoglalták a hajót?
- Itt hagytak bennünket?
- Megkerülték tán a szigetet?. . .
Úgy érezték, mintha az agyuk helyére egy kôdarab került volna hirtelen. A logika nem kapoaszkodhatott semmibe.
Mi ez? Sehogy se jöttek a rejtély nyitjára. Itt megáll az é5z. Az értelem még kapkodni sem tud. Egyszerűen képtelenség az,ůami történt. És mégis így van!
- Valamelyikünk induljon el a szigeC végébe, ketten átmegyünk innen a nyugati oldalramondta a Rézgróf. - Tán nyugtalankodtak, és körülhajózták a szigetet.
Gyorsan partra eveztek.
Most följebb kötöttek ki a szigeten, nem a zátonynál. Óvatosan haladtak néhány lépést a sűrű fedezete alatt, mert mit lehetett tudni, a kalózok talán neszét vették, hogy mások is tartózkodnak a szigeten.
Az ügy most már komoly volt, és tekintve a Vakapád eltűnését, kísérteties is.
- Majd én fogom megkerülni a szigetet. Ha csakugyan körölhajózott a Vakapád, és azért nem láttuk a helyén, akkor jelt adok valahogy a gôzösnek - mondta Csont Muki, és magához vett egy fényszórót. -Ti vágjatok itt egyenest át, nyugat felé, és a túlsó partnál várjatok meg.
Helyes volt, hogy legalább ketten együtt maradtak, mert aki külön megy, azt lnkább érheti valami baj.
Csont Muki elindult északra, a másik kettô a bôrzsákot cipelve, ivóvizekkel meg egyebekkel, a túlsó partnak tartott. Fülig Jimmy szokatlanul nyugtalan kedéllyel bandukolt.
A Rézgróf viszont hangtalanul fütyörészett. Óvatosan haladtak, kerülniük kellett az egyre emelkedô holdfény világát, amely széles félkörben besugározta a szigetet.
- Azt hiszem - mondta a Rézgróf -, nem ártana ebben az istenverte sötétben valamiféle baltát vagy kést magunkhoz venni, meglepetés esetére.
Kibontották a bôrzsákot. A Rézgróf magához vett egy baltát, és Fülig Jimmy valami hosszú, hegyes hajóácsszerszámot. Így mentek egymás mellett, a sötétben a két nagy ellenség, de ezt most a veszélyben nem számított.
Fülig Jimmy szokatlanul mélabúsan nézegétte a Rézgrófot. Ez elôször félreértette, és kissé oldalt lépett, azután nyíltan feltette a kérdést:
- Verekedni akarsz itt?
- Ez mostan nem megfelelô hely ilyesmire... De azért álljunk csak meg egy percre. Fülig Jimmy egy fának tôlt. Látszott, hogy tétovázik valamin.
- Mit akarsz? - kérdezte a kormányos, még mindig védekezô pozícióban.
- Nézd. . . itten minek szépítsük? Majdnem biztos, hogy a kalózok kicsinálnak bennünket is. Csak majd egypárnak bekukucskálunk a feje teteje mögé, ahogy illik... Ez azért biztos, mert itt a szárazság és nincs víz. A kalózoknak meg kell, hogy legyen valami inniválójuk, És hát. . .
- Nyögd ki már!
- Szóval elmondom neked az egész disznóságot, mert ha kilesz az ember, lehetôleg könnyítsen lelki rakományán...
.- Nem értek egy szót se.
- Hát tudd meg, hogy én a Radzeerrel érkeztem csak én nem futottam zátonyra velük. . .
- Ez hogy lehet?
- Hát. . . úgy, hogy mielôtt ôk zátonyra futottak, engem visszavittek Margíesasig, hogy legyen, aki megmentse ôket.
- Nem értem!
... Fülig Jimmy lassanként kivallotta az egészet, ahogy álltak a forró, párás éjszakában.
- Hm!. . . Szép kis csirkefogászat! - vélte a Rézgróf.
- És tudod..., most valahogy bánt, szinte úgy érzem, hogy én is oka vagyok...
- Ló vagy! - felelte a másik vállat vonva. - Te támadtál rájuk vagy a kalózok? Közben rágyújtottak egy cigarettára és továbbmentek.
- Én is mondanék valamit, Fülig Jimmy, azzal kapcsolatban, hogy nem sokat fogunk itt nyaralni a Robinsonok szigetén - mondta késôbb csendesen a Rézgróf. - Minek utálnánk egymást, amikor úgyis minden mindegy?
- Ez feltétlen igaz. Szervusz!
Jól megrázták egymás kezét. A Rézgróf nagyot röhögött, és Fülig Jimmy a vezeték nevében jelzett határokig vonta a szája szélét, azután tovább lopakodtak a bozót mentén.
Igyekeztek gyorsan a nyugati partot elérni, ahol Csont Mukival volt találkozójuk. Egyszerre megzördült mellettük a haraszt. : :
Fegyverhez kapni már nem volt idô.
. - Fel a kezet, és ne moccanj. . . - súgta valaki.
És a fák koronája közt gyéren átszűrôdô holdfényben megcsillant egy revolver.
- Fülig Jimmy!. . . - szólt meglepetten a támadó.
Most ôk is megismerték a szemben álló kis köpcös embert, jól ismert, disznóformájú arcával :
- Nézd, a Tulipán!
- Csak csendesenl. . . Ezek a piszkok éjszaka portyázókat is szoktak szétküleni a szigeten.
- Mi van odafönt a barlangnál? - kérdezte a Rézgróf.
- Kissé szomorú a helyzet. Én már két napja eljöttem közülük, és nem tudok visszajutni, mert szorosabbra vonták a gyűrűt a szikla körül ezek a nyomorultak: De hármat elcsíptem kôzűlük eddig, azok már nem mukkannak tôbbé. Így vagy két kulacs italhoz jutottam.
- Szomjas vagy? Hoztunk vizet magunkkal.
- Most nem kell. Az imént egy magánosan elkódorgót fôbe kólintottam, akkor láttam meg :az ámyatokat a fák között, szerencsére, amikor közelebb jöttem, kitűnt, hogy fehér emberek vagytok. Mert egyébként nem szokásom a kérdezôsködés.
- Most siessünk, hogy Csont Muki ránk találjon - mondta Fülig Jimmy. Messze a szila körül táborozó banditáktól elértek egy tisztást a sziget nyugati oldalán. *****Remélhetôleg Csont Muki, amíg a sziget peremén végigment, nem ütközött bele valamelyik gazemberbe.
- Az a helyzet - mondta Tulipán -, hogy elôbb-utóbb, ahogy már két napja latolgatják, kirohanriak a barlangból, mert se víz, se élelem. A Sárkány Huang bandája ôrzi a sziklát, hogy gebedne meg valamennyi.
Zörrent a bokor, és Csont Muki bukkant ki a tisztáson. Újat nem mondhatott már. A Vakapádat nem látta sem a keleti, sem az északi, sem a nyugati part szegélyén, és északon majdnem megjárta, mert ott horgonyzik Sárkány Huang hatalmas vitorlása. A fedélzet tele van vizes hordókkal, mert nem hordták le az éppen befejezôdött esôzések óta. Így csak nagy szerencsével bujdokolt a bokrok között, hogy túljusson a veszélyen mert a hajó körül állandóan cirkáló egy csomó gazember.
- Mit lehet itt tenni? - töprengett a Rézgróf.
- Én tudom a tervünket - mondta Tulipán -, ha ugyan tervnek lehet nevezni egy reménytelen kirohanást. Elôszôr kétfelé próbálnak majd a szikla aljára kerülni, hogy mindenfelôl védve Iegyenek hátbatámadás ellen. Aztán esétleg várnak, és megkísérlik éjszaka átvágni magukat..: Csak tudná az ember, hogy merre vágja át magát ezen az elátkozott szigeten.
- Noha én megmondom a haditervet! - mondta a Rézgróf, mintegy elvágva a további tôprengést. - Ha majd a fiúk kitörnek a barlangból, akkor mi pisztollyal, késsel, fejszével meg amilyen fegyvérünk csak van, odamegyünk, és jó néhányat átsegítünk az ügy érdekében a másvilágra.
- Talán mégis odajuthatunk hozzájuk?... - mondta Fülig Jimmy.
Lassan kúszva igyekeztek a szikla felé.
- Vigyázzatok!. . . - súgta Tulipán. - Átkozottul éles fülük van.
Még vagy húsz percet csúsztak nagyon óvatosan, és néhány méternyire egy sűrű bokrokból képzôdött sövénytôl, Tulipán intésére meglapultak.
- A sövényen túl vannak a gazemberek? - kérdezte a Rézgróf.
- A sövény után nincs egy se. Lejjebb végzôdik az ostromgyűrű. Aki a széles sövényen keresztül akar jutni, annak át kell gázolnia a tisztáson, de ha el is éri a sövényt élve; mire átvergôdne a gyűrűn, száz golyó is eltalálja.
- Akkor mi sem kísérelhetjük meg továbbjutni a sövénynél.
- Ahol meg a sövény a sziklánál végzôdik, ott magas, meredek gránitfal van - súgta Tulipán. - Ott ereszkeedtem én le. De hogy feljusson valaki a sima sziklán, az valószínűtlen. . .
Tanácstalanul kuporogtak ott.
- Tán a másik oldalról könnyebb - vélte Csont Muki.
- Órákig tartana, amíg így átkúszunk. Inkább itt várjuk ki, amíg harcra kerül a sor, és közbevetjük magunkat... Mer a kalózok mindjárt elôrerohannak, ha valaki kimozdul. A sík terepen hátrányosabb nekik a hare. . .
- Ez jó. Ha elkezdôdik, akkor majd meglátjuk, hogy hol segíthetünk. . .
Mintegy feleletül a kérdésre, szaggatott *****ang kopogott fel az éjszakában:
- Ta-ta-ta-ta-ta!
Megszólalt a gépfegyver odafenn a barlangnál. Ez annyit je)ent, hogy fedezik a Ierohanásokat, és már eleve belepuskáznák a kalózokba.
A négy embér elôhúzta a revolverét, másik kézben, kinél éppen ami volt, kés vagy balta, azután elôre.

### TIZENHATODIK FEJEZET

A barlangból kitörö csapat a Tulipán által elmondott stratégiával kezdte harcát. Harcát, amely reménytelennek látszott. A barlangbejárattól kétféle sziklaösvény vezetett a füves terepre. Ezen a két ösvényen rohantak Iefelé az ostromlottak. A barlang elôtt az egyik gépfegyver szórta a tüzet a kalózokra, akik szintén egy-egy nagyobb csapattal törlettek feléjük, állandóan lövöldözve, hogy végezzenek velük, mielôtt az északi síkság nehezebben ellenôrizhetô terepére érnek.
De mire odaérhettek volna, a gépfegyvertűzön keresztül mindkét csoport a szikla nyugati és keleti lejtôjének a vége felé elkezdett sziklatorlaszt emelni a körülöttük heverô kövekbôl.
A hold még mindig szélesen besugározta a szik)a körüli terepet. Az egyik csoportot a Redzeer kapitánya, a Fôorvos vezette, másikat a Tüskés Vanek. - Hol a pátheveder? - lihegte Bunkó a gépfegyver mellôl.
Ottfelejtették a barlangnáf. Nagy baj! A gépfegyverük elnémult. Amennyire csak tellett tôlük, pisztollyal, sôt Holdvilág Charley puskával is tüzeltek a feléjük rohanókra, de úgy látszott, hogy egyes tűzzel nem tudták feltartani ôket.
Tüskés Vanek csoportját elsôsorban Corian százados vezette, egyike a turistáknak. Megfelelô tartalékhevedernek birtokában a szikla másik oldalán megközelíthetetl*****nné tették folyóáradattal hevenyészett torlaszukat. A Fôorvos csapata keményen taetotta magát, de válságos helyzetben. Az ellenfél egy része nyilván elérte a torlaszt.
Halottjuk még nem volt, de Bugzó Mócsing golyót kapott a bal karjába, miközben két revolverrel hadakozott, fogai között, minden eshetôségre készen, sziú indián módra egy konyhakést tartott.
- Húzódjunk vissza! - kiáltotta Bunkó. . .
- Nem lehet! Ha legyôznek odafenn bennünket, akkor hamarább hátba támadják Tüskés Vaneket.
Az ellenség nagy bakugrásokkal, idônként jobbra-balra elvetve magukat valami fedezék mögé, már megközelítette a torlaszt. Vad tűzharc volt. Egy bolondos golyó csipkés szélűre szakította kövér Peters fülcimpáit. Már sokfelé hevert arcra borult kalóz, aki soha többé nem kel föl, hogy tovább folytassa a harcot. De egy kis csoport sebesen kúszott és szökellt a barikád felé. Az utolsó pár lépés már minden meggondolás nélküli, veszett roham volt.
Az elsôt, aki felugrott a kôrakásra, a Fôorvos úgy vágta fejbe a gépfegyverrel, melyet kűlönös elhatározásal harcibárdá nevezett ki, hogy kásává zúzott koponyával hanyatlott vissza. De a következô pillanatban másik kettô, majd három rohant a torlaszra, ezek is elhullotak a Fôorvos és Bunkó ellenrohamába, de újabb négy-öt támadt helyettük, a helyzet már-már reménytelennek látszott. Ketten már bent küzdöttek a kôrakás mögött, vagy tizen elérték a sziklát, ahol néhány méternyi ösvényút választotta csak él ôket a barikádig és egy kétméteres óriás kitört közülük felugrott a kôsáncra, és történelmi idôkbôl itt rozsdásodott roppant fringiáját meglóbálta a feje fölött hogy lesújtson. . .
.,. Ekkor precíz pontóssággal, valahonnan a sötétbôl, egy balta érkezett sietve, és szétloccsantotta a koponyáját.
És a sövény felôl a torlaszhoz igyekezô banditákat oldalról, amerrôl nem várták, és védtelenek voltak, gyors egymásutánba vagy húsz-harminc sortűzszerűen leadott lövés szétszórta.
A gyéren megmaradt támadók ezután szedték a lábukat, ahogy csak tudták, fedezéket keresve mindenfelé. És a sövény mögül elôbújtak a megmentôk. . .
A barikád mögött gyorsan számot vetettek a harc eredményével. Bunkó rézsút a jobb siemöldökétôl az orrtövén keresztül bal oldali állkapcsáig egy alapos kardvágástól vérzett, a Fôorvos halántékát súrolta egy golyó, és a turistagôzös fűtôjét végképp elintézték egy dôféssel. A másik súlyosan sérült az André de Rémieux elsô tisztje volt. Két matróz, ahogy ebben a helyzetben lehetséges vo)t, megpróbálta a tiszt súlyos tüdôlövését kötéssel ellátni.
A Fôorvos csak zsebekndôjét szorongatta a halántékára, és ámultan nézte a halálarcú, Csontvázkülsejű Holdvilág Charleyt:
- Te dobtad azt a fejszét?
- Vak vagy? A barikádon kívülrôl hajították, és ne jussak ki innen élve, ha nem a bozótok félôl lôttek a gazemberekre. Enélkül valamennyien a fűbe haraptunk volna.
- Ki az ördög lehetett?
Közben felkúszott a négytagú mentôexpedíció az ösvényen a barikádig.
- Né lôjetek!... mondta valaki halkan a torlaszon kívül.
Egyszerre tíz lövésre kész fegyver fordult a hang felé.
- Eljen! - szólt a Fôorvos. - Ez a Rézgróf! Hányan vagytok?
- Itt van az egész inventár - mondta Fülig Jimmy, miközben négyen felemelkedtek és gyorsan beugráltak a kôtorlasz mögé. Csak úgy porzott azután a szikla az elkésett golyóktól, ámivel az újonnan érkezôket fogadta a kalózok csapata.
- Alaposan körülnéztünk! - lihegte Tulipán.
- Mi van a túlsó oldalon? - kérdezte bántó, sipító, rekedt hangján a kövér Peters.
- Meg se túdták közelíteni ôket, Tüskés Vanek úgy kaszált a gépfegyverrel - felelte a Rézgróf. . . - Jó, hogy felôleltek törtünk a sövényen át, mert ha nem érkeztünk idejében, már égyiktek sem él.
- Fennhagytuk a póthevedereket, különben bennünkat sem közelítenek meg -szó)t búsan Bunkó, és az ingébôl tépést csinált, mert az orrtövénél erôsen vérzett a vágás. - Rosszul jártunk egypáran.
- A szegény fűtô készen van. ů
- Ázt hiszem, az elsô tiszt sem éri meg a reggelt - mondta Holdvilág Charley, aki fegyverét kezdte tlsztogatni.
Valamennyien szerették volna tudni Fülig Jimmytôl, hogy miEéle expedícióval érkezett megmentésükre, de hát a Rézgróf és a Csont Muki meg az André de Rémieux néhány jelenlevô ***** utasa nem tudhattak az ügyrôl. Így hát igyekeztek valahogy szemmel kifejezést adni kíváncsiságuknak.
lgen lehangoltak lettek azonban, amikor e jelentôs pillantásuk után Fülig Jimmy végre beszélni kezdett. Megtudták; hogy a felkutatásukca küldött expedíció hajóstul, mindenestül eltűnt. És nincs rá mód, hogy megfejtsék a rejtélyt.
Sajnos, itt minden úgy volt, ahogy gondolták. Egy csepp vizük sem maradt a harcolóknak. Az utolsó kulacs italt a barlangban hagyták, aho) két öreg tudós; egy néger kisfiú és három nô maradt hátra. Nagyon elgyötört állapotban voltak.
A rejtély egy része mosL megoldódott a háromtagú "felmentô csapat" elôtt, ahogy a Fôorvos csendben elmesélte az eset elôzményeit.
- Arról van szó, hogy ezek nem is turisták. . . Ezek itt valami csodakövet kerestek államilag. Egy mangánérc nevűt. És az volt a baj, hogy titkolództak. Úgy kezdôdött, hogy mi is zátonyra futottunk, mit tesz Isten, szerenesésen, egy laposabb partrésznél, ahol árnyékosabb volt. - És egy gyors pillantást vetett Fülig Jlmmyre. - Azonnal elhatároztuk, természetesen, hogy átmegyünk a másik hajótöréshez.
- Azt a kis cirkálót nem tudtátok aláásni a laza talajon annyira, hogy a dagály levigye?szólt közbe Csont Muki, mert nem értette, hogyan lehetséges ez. - Hiszen alig billegett a zátonyon.
Többen is ránéztek egyszerre. Nem éppen egyszerre. Nem éppen barátságosan.
- Még jó - mondta epésen Buzgó Mócsing -, hogy nem felejtettetek el egy hajózási szaktanácsadót hozni! Mert azt nélkülöztük a legjobban.
- Egyáltalán -szólt a Fôorvos Csont Mukihoz -, minekjáratod te bele a pofádat mindenbe? Már te is vagy valaki?
- Jó, jó, csak folytasd! - szólt a Rézgróf.
Közben kireggeledett, és forrón érkezett a nap az amúgy is elcsigázott emberek kínzására.
- Tehát - magyarázta a Fôorvos, és levette a zubbonyát - a mi hajónk (mit tesz Isten!) egész tűrhetô helyen futott zátonyra. Természetesen azonnal ellátogattunk a turistákhoz, hogy kell-e segíteni? Ott sem esett baja embernek. Azután telt az idô. Vártuk, hogy felkutassnak. Ezek a papasok, köztük öreg tudós is egynéhány, nem sokat érnek ilyen helyen. A sziget belsejét kutatták kalapácsokkal, és a hajón volt nekik a vízcsináló izé. . .
- Desztillátor - alkalmazta Csont Muki az imént ellesett szakkifejezést. - A tengerbôl vizet készít elpártolás útján. . .
Ismét vesztére szólt. Holdvilág Charley, aki éppén fegyverét tisztította, rosszindalú pillantást vetett feléje:
- Nálad nem lehet bírni a sok pofázást. Mióta lettél te szakértô? Mindent megfigyelsz, mint valami fôfelügyelô.
- És nem sok jövô vár arra fôfelügyelôre, aki velünk egy magános zátonyon találkzik!dünnyögte hozzá Buzgó Mócsing. Csont Muki nem tudta, miért utálják ôt egyszerre úgy a barátai, hát mentegetôdzni próbált.
- Én csak azért mondtam, hogy a clrkáló úgy feküdt a fösVényen. . .
- Hát ide filgyelj! - szólt a halálfejű, kétméteres Holdvilág Charley, és ráemelte a puskatusát. - Hogy a cirkáló hogy fekszik a fövenyen, azt Iehet, hogy te jobban tudott nálunk. De, hogy te hogy fogsz feküdni itt a fövenyen, ha tovább pofázol, és beléd mászok a puskatussal, az nem kétséges.
Csont Muki erre elôvette a kését, a Rézgróf félrecsapta Holdvilág Charley kezébôl a Iendülô puskatust; Fülig Jimmy pedig szívének minden idegességével szintén közbelépett a béke érdekében és úgy kapta szájon Csont Mukit, hogy a távoli bokrok közé szédült, és így végre megnyugodtak a kedélyek, mert a Radzeer valamennyi embere ezt a pofont érezte nyugtaIankodni a tenyerében.
Mondják, hogy Csont Muki még ma is sokat tűnôdik azon, hogy miért kapta jó akaratú fiú létére ama hihetetlen nagy pofont, de senki sem magyarázza meg neki, mert a Radzeer ügyét a zátonnyal szépen befedte az idô, mint annyi más ügyet e marcona emberek múltjából.
- Na, mesélj tovább! - mondta a Rézgróf, miután a banditák tábora felé vetett egy pillantást. Reggel volt, a nap melegen tűzött. Azok nem mozdultak torlaszaik mbgül. Mért harcoljanak? A szárazság kezükbe hullatja a kockázat nélkül a vízhiányba megérô gyümölcsöt: a hajótörötteket.
- Hát aztán úgy volt - folytatta a Fôorvos -, hogy a turisták közül sokan belázasodtak, mert hiába csináltak pallót, a mocsár csak belepte egyik napról a másikra, és nekik a hajóról a szigetre meg vissza ezen a ronda dágványon kellett nap mint nap, oda-visza mászkálni. Így aztán nagy részük beköltözött ebbe a barlangba, a desztillátort áthóztuk a mi hajónkra, mert ez (mit teszi Isten!) szárazabb, a parthoz közelibb zátonyra futott, és innen hordták a legények az elpártolás útján -és mellékesen megvetôen odabökött Csont Muki felé -tehát semmi esetre sem átpártolás útján készült ivóvizet. De már annyian betegek voltak, hogy kényszerültek bennünket is munkába fogni.
- Miféle munkába? - kérdezte Fülig Jimmy.
- Hát eztet meg kell ôrizni, mint hadititkot. Nem elsô eset, hogy a Titokzatos Szolgálat használ bennünket. Itten a szigaten valami felsô rájött, hogy az a bizonyos mangánérc lehetséges. Amint említettem már, az valami technikai nyersanyagdolog, mint az olajforrás, vagy teszem a guánó. Kell a fegyverezéshez. És ezek a turisták nem is turisták, hanem Titokzatos Szolgák, és annyian belázasodtak, hogy muszáj volt nekik megbízni bennünkt, és elmagyarázták, hogy miféle kôben lehetséges mangánérc. Így mi is csákányoztunk meg ástunk, ahogy begyakoroltuk néhányan a régi sumbavai szép napokban, mert ezt a fegyencipartelepen foglalkoztatásnak nevezik.
- És hányan mondják - dünnyögte gúnyosan Buzgó Mócsing - hogy a rovott múlt állami szolgálatban hátrányos elôélet. Sokra mentek volna velünk a sumbavai rutin nélkül.
- Kuss! - intette társát a Rézgróf. - Annyifelé beszéltek, hogy nem érti az ember. Szóval segítettetek mangánércet kutatni?
- ltten csákányoztunk meg kerestük. Azután következgtt a rajtaütés! Az André de *****Rémieux-n már nem volt senki, de nálunk régi jó szokás, hogy ilyen környezeteben ôrség van ***** toronyban mindig. Így aztán nem ért egész készületlenül Sárkány Huang csirkefogóinak érkezése. Az elsô rohamot, amikor még arra számítottak, hogy meglepetéssel könnyű munkájuk lesz, úgy visszapofoztuk, hogy csomó szélhámos holta napjáig megemlegeti, ha ez a dátum nem volna már túlhaladott álláspont náluk. Így aztán éjszakára visszavonultak. De háttudtukjól, hogy ha kireggeledik, akkor majd bekerítenek, és okosabban támadnak kétfelôl. 'fovábbá igen sokan vannak, nem volt mit tenni: éjszaka leszereltük a gépfegyvereket, meg e)vittűk a hajóról, amit lehetett. Szóval széperi, lassan, óvatosan a Radzeerrôl, mert (mit tesz Isten!) elônyösen állt a zátonyon, mi is visszavonultunk ide a barlangba. A szilába legalább rtem kaphattak hátbaů bennünket. A vízzel sem volt eléinte gondunk, mert naphosszat esett. De hát, úgy látszik, beáÍl a szárazság évszaka.
A Fôorvos kifulladt. Rekkenô hôség lett lassanként: Holdvilág Charley, aki szokása szerint szempusztító alapossággal olajozta és tisztogatta fegyverét, befejezte az eléggé egyszerű tôrténetet bajba jutott expedíciójukról.
- Persze megszimatolták a kutyák, hogy mi történt, és ahogy látjátok, körülfogtak bennünket, és megidult a halálos verseny. Elôbb lesz-e itt egy kutató expedíció, vagy elôbb kószönt be a száraz évszak, és kipörköl bennünket a barlangból?
A Rézgróf most a homlokára csapott:
- Szent Isten! Hiszen nekünk volt. . .
- Micsoda?
- A kulacsok!. .
Csont Muki és Fülig Jimmy egyszerre kiáltottak fel.
Ugyanis néhány kulacs vizet ôk lehoztak a hajóról a bôrzsákban, de az úton elhagyták. És ômlik a víz rúluk, nyelvük, torkuk szikkadt, mint a tapló. Még csüggedtebben ültek ott kövek kôzött, a sima; égô Iávasziklán.
- Most nem csinálhatunk semmit! - szólt Holdvilág Charley, és rekedten zörgött a hang száraz gégéjében. - Talán este valamelyikünk átosonhat, hogy vizet szerezzen. . .
Kifulladt.
Gyilkos hôség feszítette a levegôt. Most visszatért Dorian, egy százados, akit hirteleri "nyugdíjaztak", hogy a magánérckutatásban részt vehessen. A barlángban járt, ahol a tehetetleneket hagyták az utolsó vízadaggal.
- Hughes tanár - mondta szomorúan - már nem húzza estig, ha nem jutunk vízhez. Odafenn is elfogyott már az utolsó csepp.
- Sorsot húzunk - ajánlotta a Rézgróf. - Valamelyikünk kioson, hogy az elhagyott bôrzsákot megkeresse. Otthagytuk a nyugati folyópart tisztásán, ahol összetalálkoztunk Tulipánnal.
Az indítvány körülbelül megfelelt itt az etikai felfogásnak. Akik hibáztak valamiben, azok hozzák is helyre. Perdül egy pénzdarab, koppant... A Rézgróf nyert Fülig Jimmy ellen!... A fedélzetmester dobja a pénzdarabot, és (a fregattkapitánynak már ez a sorsa) megint csak veszít. A rekedt Peters rosszindulatúan Csont Mukihoz fordult:
- Ez mindenben egyetemi tanár! Amíg valaki zsebkéssel el nem vágja a tudományát!. . . Közben Fülig Jimmy eltűnt. Ügyesen lekúszott a torlasz alá. Az ostromzár félkörén átjutni nehéz. A szikla közelében nem záródik ugyan a félkör, de mindkét oldalon sűrű bozót teszi lehetetlenné, hogy bárki is átjusson észrevétlenül. Ha egyet zörrenne ott valamelyik bokor, úgy sortűzzel árasztanák eI a rablók. Nincs itt mit gondolkozni. Ez hazárdjáték. Próba, szerencse.
Vagy szerencsétlenség. Mindegy. A szikla aljánál ott fekszik még a fűben az óriási kalóz teteme. Odacsúszlk vigyázva. Most ezt a hatalmas testet centiméterenként a legközelebbi kôkolonc mögé kel) húzni úgy, hogy az éberen figyelô rablók ne vegyenek észre semmit. Az esôs évszaktól felvert növényzet elég dús, a mutatvány valahogy sikerül. Fentrôl észreveszik Jimmy működését és a Rézgróf indítványára heves tűz alá veszik az ellenség torlaszát.
Hadihajóknál bevált. Működ puskaporból. Mert a rekkenô, szellôtlen forróságban nagyon lassan terjed a lôporfüst. Fülig Jimmy bugyogót, egy vérmocskos selyemköpenyt kapkod magára, és széles szalmakalap éppen elég fekszik szanaszét. Na most már nyilvánosan itt is, ott is fedezéket keresve, szökdécsel a rablók barikádja elé. Arcát a széles karimájú kalap szinte egészen eltakarja. A banditák nem lônek, mért azt hiszik, hogy egy sebesült társuk magához tért és visszakívánkozik. A torlaszról nyomban tüzelnek, de abban biztos Iehet, hogy gondosan másfelé céloznak. . .
. . Most mintha a sűrű golyózápor elôl akarna szökni, oldalt kanyarodik, a bozótok közé ugrik, a kalózok még szurkolnak is érte. Azután. . . egy másodperc az egész, átgázolva cserjéken, tüskéken, kiszabadult az osromgyűrűbôl. Most gyorsan a tengerpartra siet, és a part mentén igyekszik elérni a táborhelyet. Ott a palmyra-csoprot... Visszafelé, a Radzeer irányából, ennél a facsoportnál választotta ki a kémlelô helyet. Körülbelül kiszámítja az elhagyott táborhely irányát, és bevág a sűrűbe. Lehajolva tapogatódzik. Az összeérô fakoronák éjszakai sötétjében kell célt érnie. Néhány perc múlva, különös szerencsével, megtalálja a bôrzsákot. Gyorsan letérdel és...
És hátulról úgy csapják fejbe egy ajtóval, hogy félig kábultan összeroskad, és még hallja, hogy a tá_madó így kiált:
- Ez aztán az aranyos Sztrovacsek! Menetrend szerint érkezett, mondhatom. . . Hoppá, galambocskám, csák ne ugrálj!. . . Annyit kaphatsz a fejedre, amennyit akarsz, ebben én nagy gavallér vagyok:. .
És mielôtt Fülig Jimmy feltápászkodott volna, Wagner úr, jelzett gavallériáját igazolva, úgy vágta fejbe kétszer az ajtóval, hogy minden elsötétedett elôtte, és eszméletlenül fekve maradt. . .

### TIZENHETEDIK FEJEZET

A második csoport a szikla túlsó végében ugyancsak egy gépfegyverállás torlasza mögött halódott a szomjúságtól. Dorian százados, aki a vízhiány és a hôség ellenére nem takarékoskodott a testmozgással, ide is, oda is elment, hogy az emberekbe lelket öntsön, ami a kilátástalan helyzetben meddô igyekvés volt.
- Most már perceken belül este lesz - mondta Tüskés Vaneknek, aki még lábon volt, az igaz, hogy a torlasznak dôlve, de még mosolygott is repedezô, duzzadt szájával.
- Este lesz - felelte a matróz. - Holnap még reggel is lesz, de napszállta már nem lesz nekünk több.
- A maga társai jól bíták, csak a "civilekkel" van baj. A mérnök bírja legkevésbé... Hát ez mi az ördög?!
A martalócoknak is elállt a szemük-szájuk. Ilyen csodát még nem látott a világ! A nyugati bozótok felôl váratlanul megjelent egy ôrült!
Hónaljig nyitott bugyogó volt rajta, és felette nyitott, sárga selyemköpeny, viszont teljesen rongyos, elefánttalpnyi fekete cipôket viselt, fekete keménykalapot; de ez már víziószerűen félelmetes, hogy mint valami aktatáskát, egy ajtót visz könnyedén a jobb oldalához szorítva.
Ha nem ilyen meglepô a külseje, úgy lehet, hogy nyomban végez vele egy sortűz, amely így késve dördül el. Ezért meggyorsítja nagy, nyugodt lépteit, melyek egyben szélesek is, hogy magasra emelt lábbal elkerülje leffenô, ormótlan cipôtalpait, a torlaszhoz megy, de már elôtte nagyot rikolt és megemeli a kalapját:
- A Tüskés sztrovacsek! Ajánlom magamat!. . . Mindig megtisztelés egy nagy csibésszel találkozni. . . No nézd csak! Szent Isten! Ezek itt valódi golyókat lônek! - És lihegve beugrik a torlasz mögé: - Hát itt egy kész életveszély járkálni. . .
Küszködô, nehéz hangon magyarázza a félelmetes, kék szakállú jövevényt Tüskés Vanek:
- Ez egy ütôdött világcsavargó... Már húsz éve minden pillanatban végezhet vele az alkohol... - és rövid lihegés után Wagner úrhoz fordul: - Hogy a pokolba kerültél ide?
- L.átod, ebben igazad van! Engem megbízott my old great Cap'n, a Kalóz Pepilia, a hajóskapitány királynôje, hogy azt mqndta: Nézd te Wagner kitűnô cimborám ugyan kérlek, ülj csónakba, evezzél, pajtás, a szigetre, ott van három ember, mind nagy csibész, csupa jó pofa, a Fülig Fred és a Csontos Rézgróf meg a Muki Olivér! Mondsza neki, komám, hogy én elmegyek egy szigetre vizet hozni!. . . És hogy ne aggódjanak, mert jól vagyok." Hát elhoztam ezt az üzenetet!... Még más mindenfélét is mondott, de azt nem érdemes fejbe tartani. A fô hógy ti itt ne aggódjatok, mert ô jól van, csak vízért ment, de lehet, hogy ez is elmúlik, mert erós a természete neki.
- Vizet!... -hörögte egy eszméletlen matróz.
- Tessék parancsolni! Ez annyit küldött velem, hogy semmi értelme... Csoda.
Wagner úr kinyitotta a köpenyét, és keresztbe, hosszában, körös-körül vagy nyolc hatalmas kulacs függött róla!

### TIZENNYOLCADIK FEJEZET

Az elgyötört emberek egyszerre nyögtek fel kiáltás helyett. Dorian néhány kulaccsal a barlangba, majd a másik torlaszhoz rohant. . .
Víz! Víz!
A nap utolsó, haragosvörös, széles pásztái égették a szigetet, és a sír felé gyötrôdött téstekben megújult az érô, az`élet...
Tüskés Vanek megtörölta a száját, és odanyújtotta Wagner úrnak a kulacsot:
- Igyál csak, öregem! Te aztán megérdemled a vizet.
A vén, ráncos, bibircsókos arc mélységes szomorúsággal nézett a Tüskésre.
- Hát bántottam én valakit? - szólt búsan. - Miért engem akartok kínozni?. . . Vidd azt a vizes sztrovacseket a rablóknak, mert ajtómra mondom, nem ismerlek többé.
És elôvette belsô zsebébôl kétliteres pálinkásüvegét; hogy jót húzzon belôle. Hogy Wagner úrból még valamit is kivegyenek Kalóz Pepi üzenetére nézve, az meddô igyekvés volt. De mit is űzenhetett még? Helyesen tette, hogy elment vízért, de mire a legközelebbi szigetrôl visszatér, élô ember itt nincs már közöttünk.
Közben leszállt az éjszaka. A kékszakállú röhögve támolygott ide-oda. A másik táborban már mérsékeltebb örömmel fogadták:
- Azt nem tudod hogy hozhat-e valahogy segítséget a Vakapád? - kérdezte a Rézgróf.
. - Tessék?. . . Biztos, valami rendôrségre mennek!. . . Az a nô annyit beszél, hogy a felét sem lehet érteni.
Nem érdemes remélni. A nô vizet akar hozni, és azért küldte Wagnert az üzenettel, mert ez volt az egyetlen nélkülözhetô, sôt nélkülözendô egyén a hajón. Képtelenség segíCséget rémélni. A messzi Marquesas-csoport van a legközelebb, és ez a pár kulacs víz semeddig sem e)ég. Fele utat se tették meg, és már nincs élô.
.. Másnap, szinte cseppekre beosztott vízadaggal kínódva, csüggedten rostokoltak reménytelen helyzetükben. Várták Fülig Jimmyt. Mert ki sejtette volna hogy Wagner úr néhányszor fejére ütötte az ajtót? És ha Wagner úr nem alszik a tikkadt reggelen, ajtóját magára terítve? Ha elmondja véletlenül a kalandját, vagy mondjuk Fülig Jimmy visszatér némi vízzel? Mit számít? Sorsukat a hôség és ez a he)yzet megpecsételte.
- Marhaságot csináltunkl - dünnyögte a Fôorvos.
- No de legalább nem csinálunk többet az életben marhaságot. Még egyebet se - dörmögte rá Holdvilág Charley, és belekémlelt a puskacsôbe, hogy a drótnyelű, hosszú kefe kellôen átolajozta-e a golyójáratot. Csendben ültek, mert nem volt itt már beszélni való...
Ott lenn, félkörben, a torlaszok mögött készen állnak a fegyveres martalócok. Távolabb mintha a széles, nagy vezéri sátor körül némi zűrzavar kezdôdne. Vagy csak összecsôdültek csevegni?
Az André de Rémieux elsô tisztje kiszenvedett. Ott a szikla aláán a lehetséges végtisztességgel elföldelték. Hogy lesz-e, aki ôket eltemesse, több, mint kétséges.
Egyik eseménytelen, csűggedt óra követte a másikat. . .
Egyszer csak Holdvilág Charley olyan rémült, éles hangon, amilyet tôle sohasem hallotak, nagyot kiáltott:
- Oda nézzetek!
Valamennyien kinyújtott karja irányába fordultak. A torlaszhoz vezetô lejtô felé. És kimeredt szemmel, tátott szájjal, egyetlen hangca képtelenül, megdöbbenésükben úgy maradtak bambán, elzsibbadtan, mintha hirtelen megôrültek volna, és egyazon jelentést látnák mindannyian.
Magános ember jött egykedvűen az ellenfél tábora felôl. És ez a magános ember Piszkos Fred volt! A Kapitány!
Alsókarjára dobott kabáttal lépkedett, zsebre dugott kézzel, imbolygó felsôtesttel, közömbösen, a lábainál szétporló kavicsot nézegetve, mintha csak valami friscói sikátorban a legközelebbi csapszék félé ballágna. Amikor a torlaszhoz ért, némi utálattal tekintett a társaságra, egyet bökött feléjük az állával, és így szólt:
- Lehet cso magolni, haza mehettek !. . .

### TIZENKlLENCEDIK FEJEZET

Mi történt a Vakapáddal?
A végtelenüln nyugodt ég és víz nem nyelte el, ez bizonyos.
A legvalószínűbb feltevés, a Zöld Pofa közbelépését illetôen (aki olykor láthatárig érô, fekete köpenyének szegélyével vontatóra veszi a néki tetszô gôzöst) utóbb szintén tévedésnek bizonyult. Lógás Hugó ugyan hallotta tilinkózni, és mielôtt a hold feljött a tenger perémén, fehérlô izzásban jóindulatúan vigyorgó csontkoponyáját is észlelte néhány pillanatra, és így kellett lenni, mert nagyon részeg volt, és ebben az állapotban jóval tisztábban lát, mint egyébként. De Lógás Hugó szerint a Zöld Pofa csak szémügyre vette a hajót, ám úgy látszik, nem tetszett neki a gôzös, mert visszabújt az óceán szegélye alá.
A Vakapád rejtelmes felszívódása ezen az éjszakán így történt.
Miután a három ember csónakját elfedte az esti homály, elôrelátható eseménytelenséggel elkezdôdött a lehorgonyzott hajókon szokásos vontatott tempójú élet. Lógás Hugó a szvetterét foldozta, és a Vörös Vaszics most végre szétszedte a csapágy kôrül olajkulimászba füstölgô géprészt, ahonnan már Tahiti óta idegesíti valami oda nem tartozó zörgés. A Stráfos egy szellôztetô ablakon ül, térdig felgyűrt nadrágban, és lábszárait mossa. Néha egy-egy sirály, amint alacsonyan kering, szárny iránt ferdülve zuhan, mint valami apró, Iegújabb típusú stuka, és lecsap a konyhalefolyóból özönlô ételhulladékra.
Kalóz Pepi egyre ott állt azon a helyen, és azonmód, ahogy eltűnni látta a csónakba szállt három embert. Sötétbe meredt szemmel leste, hogy visszatérjenek. Nehéz érzés vonaglott a szíve és a torka között. Minden idegszálával érezte a veszélyt, és várta, hogy a Rézgrófdallamos hangja, az a lassú, mély zengésű hang, mely sűrűn múlik halk nevetésbe, visszafelé közeledjék.
De hiába várt ott, a korlátnak dôlve.
Csak a víz loccsant néha, amint egy-egy ficánkoló repülôhal felvetette magát, és visszahullott ismét. Közben leszállt a mélységesen sűcű köd az óceánra. Ki tudja, meddig állt így egy helyben? Orák teltel el közben. Késôbb a sürü ködtôl féloldali fejfájás kínozta, és benyitott a fülkéjébe és. . .
És moccanni sem bírt meglepetésében! Letapadt a küszöbre ijedten, azt hitte, hogy álmodik. . .
Egy megdöbbentôen kétes külsejű, szakállas öreg ült az asztalánál, és rumját itta.
- Hallott maga rólam? - kérdezte a kecskeszakállas egyén minden egyéb helyett. A nô abban a pillanatban tudta, hogy ki ez.
- Piszkos Fred!
- A Kapitány - egészítette ki dörmögve. - Gyorsan kell cselekedni, hát közlöm, hogy felettese vagyok, Miss Cunesburry. . .
Ebbôl egy szó sem volt igaz. Szépen átkutatta a nô holmiját rövid ott idôzése alatt, és kecülni akarta a hosszas rábeszélést, mert az ilyen szoknyás sokat akadékoskodik.
- Ön tudja a nevemet. . .
- Mondom, hogy felettese vagyok a Szolgálatnál, Anderson ellentengernagy küldött. Nfncs percnyi idô.
- De hogy kerül ide?
- A Hountler nem sok lármával, lesötétített fedélzettel megközelítette ezt a tragacsot. Most elmeséljem, hogy áteveztem, kerülve a zajt, felmásztam a horgonyláncon... Nem szeretek sokat beszélni. Nincs több rum?
- Nincs... De tessék whisky. Szóval, érém - kezdte izgatottan -, hárman partra eveztek.
- Tudok róla. Nem kell aggódnia. Ha egyszer itt vagyok, akkor néhány csibésszel nem Iesz baj. De önnek fontos szerepe van az ügyben. Azonnal teljes gôzzel visszamegy Marque- ' sasig, és annyi édesvizet vesz fel, amennyi csak elfér a hajón. Ha talál járművet, vegye vontatókötélre, és vizet, vizet, vizet, amennyit csak tud és amilyen gyorsan csak lehet, kű)ônben még én sem tudok segíteni. Tíz napra való van az egész társaság számára, és azt majd lefelezzük esetleg.
- No és akik most a parton vannak, a Rézgróf és. . .
. Piszkos Fred elôvette hátsó zsebébôl tenyérnyi nagyságú, ócska zsebóráját:
- Igazítsuk össze az óráinkat. A fecsegés nem kenyerem. Ha tíz perc múlva nem szedte fél a horgonyt, akkor magát teszem felelôssé azért, ami bekövetkezik. Nálam 11 óra 50 percet mutat az óra! Jó éjszakát!
Ezzel sarkonfordult, és máris othagyta Kalóz Pepit, mindössze egyet bökve a sipkája ellenzôjén, amit egy jóakaratú megfigyelô köszönésnek is értelmezhetett.
Mire a nô kisietett utána, már nem látta sehol. Eltűnt, ahogy jött: észrevétlenül, hirtelen, mint valami jelentés. . :
12 óra
. . . Piszkos Fred a Hountler kapitányi hídján türelmetlenül rágcsált egy bagódarabot. Nem sok szem látta volna azt a szürkés kontúrt az éjszaka egyforma sötétjében, amit a Kapitány tekintete figyelt. . . Azután ez a hajszálnyi, távoli körvonal, a Vakapád, megrezdült, elbontakozott, és lassú vonulással belemúlt az éjbe. . . A karvalyujju, kemény, vén kéz az ôsz szakállról lényúlt a szócsôért és beledünnyögött:
- Teljes gôz!... Féljobb!... Elôce! . És elkezdödött a halálos játszma.

### HUSZADIK FEJEZET

Sárkány Huang vézéri sátrában idegesen szürcsülte a teáját. Hetek óta vesztegel itt, több embere elhullott ennél a vállalkozásnál, mintha egy népes szigetet támadott volna meg, és azt is sejtette már, hogy mielôtt elvégzi feladatát, még sok jó embere fog a fűbe harapni. Az ördög vitte volna el a csirkefogókat azzal a cirkálóval! Ha ezek a tengeri martalócok nincsenek itt, már régen lebonyolította volna az üzletet, és otthon lenne. Ezt közölte is a sátrában tartózkodó európai vendégével, egy sovány, csontos, hosszú egyénnel.
- Sokkal több pénzt kellm majd kapnom. Te nem mondtad, hogy ez az elátkozott Redzeer is belejátszik az ügybe.
- En sem tudtam - dünnyögte az európai. - Megfoghatatlan indiszkréció, hogy ilyen alakokat is beleavattak a dolgokba.
- A legjobb embereim elhullottak.
- Kárpótlásul a kétszeresét kapod annak, amit ígértem, ha vége a harcnak! , Most Juan-Fen, a kalóz fôembere sietett a sátorba idegesen.
- Nagy Huan! Egy gôzösrôl a partra jött csónakkal. . . az az undorító fehér varázsló, akit a Sárkányok Tisztátlan Anyjának nevezünk.
- Piszkos Fred! - hüledezett a kalózvezér. - Vezessétek ide.
Piszkos Fred úgy lépett a sátorba, mintha a southamptoni Royal Park kávéházba tért be egy feketére. Valamit morgott, és itt is űgy bökte meg hüvelykujjával a sapkáját, hogy köszönésnek vehette, aki nagyon akarta.
- Mit akarsz, Sárkányok Tisztátlan Atyja?... Figyelemeztetlek, hogy az elsô gyanús gondolatra agyonlövetlek.
- Nem ajánlom - szólt jóakaratúlag. Azután leült, *****s töltött magának a teából. - Különben is úgy tudtam, hogy a barátod vagyok, Sárkány Huang. Erre ittam is veled, a házadban.
- Ez igaz. . . De te mindig mást gondolsz, amikor mást mondasz.
- No, most bebizonyítom, hogy tévedsz - felelte az öreg, bólintott, kiitta a teáját, és így szólt: -Mert barátok vagyunk, hát ígérem, hogy ha nem csinálsz semmiféle galibát, és Ieteszi valamennyi embered a fegyvert, akkor: egye fene! Futni hagylak benneteket,*****pedig szép pénzt kínáltak érted Jáván.
Sárkány Hung felugrott, és kirántotta tenyérnyi ócska fringiáját.
- Azt akarod, hogy kettévágjalak?
- Ezt szívesen elkerülném - felelte, és újra teát töltött magának. - Jól ismersz engem, és én jól ismerlek téged. Tudod, ha ilyet mondok; akkor okom is van reá.
- Én pedig nem szívesen ölnélek meg, mert te egy elátkozott varázsló vagy, és a véred szerencsétlenséget hozna kardomra.
- Ez a legkevesebb, ami veled hajálom után történne.
- Az ördögbe is! - szólt közbe az európai, akinek ez a hosszadalmas beszélgetés ostoba volt. Azt mondja meg, hogy miért szólította fel Sárkány Huangot, a rettenthetetlen vezért fegyverletételre.
- Maga kicsoda? - kérdezte Piszkos Fred, és jobban szemügyre vette az európait.
- Ez az úr barátom és vendégem. . .
- És ô ajánlott neked pénzt a rablótámadásért. . . Csak maradjon nyugodtan ülve, mert mire revólveréhez hozzájut, halott ember...
Ugy Sárkány Haung, mint az európai zavarban álltak, és ahogy ez már szokás volt, minden fegyver vagy erôszak nélkül Piszkos Fred uralkodott a helyzeten. ,
- Mondd meg, hogy miért jöttél, s miért fenyegettél, holott barátod vagyok? - kérdezte a rablóvezér.
- Néhány emberemmel egy cethalászhajón útban rádiójeleket vettünk fel. Gondolhatod, hogy nem jöttem ide a Hountlerrelů támadást intézni ellened. De a rádiójel úgy szólt, hogy a tizenötezer tonnás Southampton csatahajó teljes gôzzel útban van ide, hogy elintézzen téged az embereiddel együtt.
- Ez nem igaz! - mondta az európai. - Puszta blöff!
- Maga fogja be a száját, ha tiszteletre méltó tengeri sárkányok tárgyalnak - mondta Piszkos Fred.
Sárkány Huang nem nagyon szívlelte az európait, mint ez már az elôzményekbôl is kitűnt. Az ügy azonban elsôsorban ôt érintette:
- Ezt te csak megtévesztésül mondod - mondta Piszkos Frednek -, mert az ellenségemen akarsz segíteni.
- Ha nem hiszed, hát jól van. Én figyelmeztettelek. Az André de Rémieux utasai között elôkelô angol urak vannak.
- Mire segítség érkezik, végzünk velük! - kiáltotta a rablóvezér. - Különben is híres vagy arról, hogy sohasem mondasz igazat, és ezzel néha megijeszted az embereket, és legyôzöd ôket. . .
- Szerintem is blöff az egész - rnondta az európai. -A Soutliampton csatahajót nern fogják érre a célra alkalmazni.
- Nekem mindegy. Figyelmeztettelek, Sárkány fluang, mert a barátom vagy, és erre a házadban ittam veled -fedezte Piszkos Fred a visszavonulást. - Erról minden tengeren tudnak, és ezért jöttem ide. Csak barátságból.
- Szabadon bocsátlak, ha azonnal a hajódra mégy, és elhagyod a sziget környékét. Mert té olyan vagy, hogy kieszelsz valamit, és egymagadban halomra,döntöd a számításaimat.
Piszkos Fredet erôs fegyveres kísérettel a tengerpartra vezették, ahol csónakba ült. A Hountler csónakja volt. Elkötötte a gyökérrôl, amelynél kikötött érkezésekor, és visszaevezett a nem messze veszteglô cethalászhajójához. Kissé rosszkedvű volt, mert a blöffje sem sikerült. Viszónt mégis meg kellett volna mentenie ezeket az embereket.'.
A hajóról lebocsátottak egy kötéllétrát, és az öreg megindult felfelé.

### HUSZONEGYEDIK FEJEZET

A hajó messze eltávolodott a szigettôl. Ezalatt történt a barlangban ostromlottak kirohanása, akik reménytelen helyzetben tartották magukat, kétoldalt, a szikla alján. Piszkos Fred ézalatt részint tanácskozott embereivel, részint pálinkás üvege mellett töprengett. Azt hitte, egyszerűen megijeszti a rablókat, de ez nem sikerült.
Amikór végre kialakult benne valami...
Puff! Géphiba. A Hountler mozdulatlan lesz.
Alattomos hínártömegek csavarodtak, tekergôdztek a hajócsavarra, amíg annyira körülSzôtték, hogy egyszer csak megállt. És a teljes gôzzel dolgozó gépben valami reccsent, tört, pattant. . .
A Kapitány éktelenül káromkodott!
Sok ember kínhalála következik be, ha a géphiba nem reparálható meg gyorsan. A matróz, aki kötélre eôrsítve, késsel a kezében sűrűn lebukott a csavarhoz, hogy szétvagdossa az Iszalagot, elég szerencsésen nem hívta fel magára mindenféle hemzsegô cápák figyelmét. Sziszifuszi munka volt. Hajnalban felválotta egy másik matróz. A gépházban folyt a szerelés. Nehezen. Nem lehetett kipróbálni a munka eredményét, amíg a csavar állt, és a gépet sem indíthatták. A sziget felôl lövések ropogása hallatszik. . . és múlnak, múlnak az órák, múlik az idô, míg végül jó egy nap késésel ismét nekivág a Hountler sziget északi csücske felé.
Egészen addig haladt, amíg megpillantotta Sárkány Huang óriási vitorlását, melynek fedélzetén sorba rakva állt valamennyi vizeshordó. Az elmúlt zivataros napokban rakták fel így a hordókat, régi hajós szokás szarint, hogy felfogják az esôt, és így az elhasznált vízmennyiséget a bôséges trópusi zivatar állandóan pótolja. Csak leemelik a hordó fedelét, amikor zuhogni kezd, és betakarják, ha kiderül.
A Hountler szép Iassan visszatért, és elindult a partirány mentén, szinte unatkozva, mintegy céltalanul a hatalmas vitorlással párhuzamos irányban. Sárkány Huang ezt megtiltotta, de végre mit árthat itt az a hajó. A kutya sem törôdött vele. Néhány mezítlábos ember fegyver nélkwl a kis gôzösön, amelynek egyetlen ágyúja sincs. . . Mit tehet?
De nem tudták, hogy ott van Pofa Jenô. A híres Pofa Jenô! .
Egy remek szigonyos!,
És ott volt a légsűítéses szigonyvetô készülék. Különös módon három egymás mellett. "gy szerelték fel hamarjában. Jó néhány csomónyi sodrony feltekerve a szigonyhoz, hogy találat esetén leforogjon a bálna nyomán. Bolond emberek, hogy felszerelik már eleve a pótgépeket is. Legfeljebb ezt gondolhatta az, aki értett hozzá. Azt már ugyan ki figyelhette volna meg ůhogy nyugodtan, tempósan felcsavarnak a három szigonyra három hegyes bálnaölô gránátot? Egyáltalán: ki bolond figyelni ilyen hôségben?
A Hountler lassanként egy vonalba ért a vitorlással. A Kapitány ott állt a helyén, és egykedvűen bekiáltott a szócsôbe:
- Teljes gôz! Elôre!
Ugyanekkor: Baaang!
Pukkanás, majd a levegôn átzengô sodronyok sivítása!... Az elsô szigony betalál a hordó közé. . .
Zumm! Zitty!... A gránát explodál!
Buum. . . Brrr. . . Bumm!!
Hatalmas robbanás remegteti meg a szigetet.
.. Ugyanis, amint a vitorlással átellenbe került a gôzös, gyors egymásutánban három szigony süvöltött a schooner fedélzetén elhelyezett ivóvizes hordótömeg közé. És a bekövetkezô robbanás úgy vágta szét a vízállományt, hogy egy napra való ital sem maradt a deszkaroncsok között.
Azután a fôárboc szép lassan, mintegy az esemény epilógusául végigdôlt hosszában, magával hasítva valamennyi jelentôsebb vitorlát: És a Hountler hatalmas kanyarral siklott, hogy gyorsan lôtávolon kívül kerüljön.
Sárkány Huang dermedten halgatta a jelentést. Azután közölték, hogy a Hountlerrôl valaki egy csónakban a partig jött. Piszkos Fred érkezett.
Egyedül !
- Tárgyalni jöttem hozzád, Sárkány Huang - mondta nyugodtan.
- Most téged parázson megsütlek!
- Ha tetszik, akár élve megehettek - felelte egykedvűen az öreg. - De mit fogtok rám inni?
- Átkozott!
- Hát ahogy mondtam, Sárkány Huang - folytatta kedélyesen és teát töltött ismét. Az európaira ügyet sem vetett. `Mivel barátom vagy, hát futni hagylak. Bolondos szívem van, mit csináljak? De egy órán belöl letenni a fegyvert. Az én hajósaim nagon gyávák, tehát a Hountlerrôl csak akkorkaphatsz vizet ha visszaevezek, és az embéreket megnyugtatom, hogy ne idegeskedjenek. Akkor te naponta elvihetsz egy csónakon fél fejadagot minden rablónak, és ha megjön Marquesas felôl a vízutánpótlás, berakodhatsz magadnak annyit, amennyi hazafelé kell. Közben a Redzeer emberei ôriznek majd a bandáddal együtt. Okos ember vagy, minek vitakoznál?. . . Hát oda hordjátok össze a fegyvereket, a tisztás közepére, mire visszajöttem. Most szólok azoknak ott, a sziklán.
Ez tiszta dolog volt. Nem lett volna tapasztalt rablóvezér Sárkány Huang, ha hiábavaló dühvel és toporzékolással tölti az idejét. Különösen ilyen melegben, ennyi emberrel, víz nélkül. Máris mindenki szomjas volt, miután tudták, hogy nincs víz.
. . . Egy óránál hamarabb ott volt egy halomban valamennyi fegyver, és az ostromlottakból gyôzôk lettek. Lövésre készen felfejlôdtek félkaréjban, és közrefogták a kalózokat.
Egy jelentéktelen szerencsétlenség is történt. Valahol kideríthetetlen helyen elsült egy puska, és vételenül az európai értelmi szerzôt fejbe találta a golyó. Senki sem sajnálta. A kalózok csakúgy, mint a hajótöröttek, neki köszönhettek minden bajt.
. . . Piszkos Fred szávának állt. Mit tegyen?
Bolondos szíve van. . . Amikor befutott a Vakapád, Sárkány Huangot, régi cimboráját, megfelelô vízmennyiséggel felszerelten futni hagyta.
Kalóz Pepi és a Rézgróf találkozása mindkettôjük számára bátor cselekedeteik legszebb jutalma volt.
De a legnagyobb elégtétel és hódolat a Kapitányt várta.
A Radzeer teljes személyzete összeállt, és elhatározta, hogy mielôtt elindulnának hazafelé, mert (mit tesz Isten!) a cirkálót sikerült lecsúsztatni a zátonyról: felkeresik a Kapitányt, és ünnepélyesen elégtételt szolgáltatnak neki, amiért annak idején rajtakapták, amint lopott.
Mire azonban hajnaltájt levonultak a partra, a Hountler már régen felszedte a horgonyait, és füstje sem látszott horizonton.ů

### HUSZONKETTEDIK FEJEZET

Ôfelsége
Samtónio fôherceg ur (és kiráj)
Almira Vár
Bolontsák Sziget
Kedves Kiráj ur és tekintetes hozzátartozóji!
Vettem még Tahitiban kecses uralkodói hüségének nyilvánulását. Azóta csuda hecc volt! Nem tudom emlitettem-e már hoty van esz a róla elnevezett Kapitány aki mindég kavarja. Hát nem fogja hini! Mostanmegint benne volt! És megint hátulról mejbe! Mert annak olyan Fsavaros az esze (a fejibe) hoty nincs az a propeller, aki annyi menetü, fordulaszámilag.
Hát ez eccerüen már akkormikor Friszkóba beszéltünk, tutta hoty mért vagyok én ott és rnitôl (atol, mint emlitém, de ezt asz egyet ô sem nem tutta.) És esz követett bennünket avval a dôg hajjóval, mert most már dühös vagyok rá mer annyian voltunk hoty alig jotott valakire pénz, pedig a Fülig Jimmy nevű kormányos feleségül vette a hajóskapitányt és nászajándékul lemondott a javáról a javunkra, meg a jutalom is ránk maradt örökségül, mivel megnôsült, s2egény.
Szerencsével odaértem a Rótbizony Kurzóje szigetre, a Rézgróffal és a Csont Mukival (nem tudom felséked haverkodot-e vale, de esz is magunkfajta jó pofa, csak gépeszetekrôl járatya az ugatást mindig és azt nem állhatják a Radzeeren) szóval mire visszatérünk az Archipelre, klderül hoty kalózok ostromolnak bennünket. Esz zürzavaros de ha látta volna Felsék nem olvasná soraimat jóindulatu lekmagasabb vigyorgással. Mer amikor láttam a vért a kapitányi 'f0lkében az olyan érzékenyen érinte mint két egészen egyforma naty pofon. Vagy még mélyebben.
Végül azonban esz a Piszok Alfréd nevü (az mindig kavarja és pont engem keres ki, a Föld gÍobusztekéjén) feltalálta az újmódi vadászhajót: Kilôtte nekik a vizet a hordóból! Erre k8vetkezett az általános nyilvános fegyveres letétel.
Egy szál vén szakállas csirkefogó letartóztata vagy százhusz kalózt!
Dé irgalmazot nekik és nem kisérte be ôket semmiféle kerületi kapitánysákba. Gyônyörü volt Anderson ellentlottanagy ôszirségénél uralói idôimbôl is emlékezetes, szép látványos és unalmas, szerkli nevü udvari körhallás. Esz sorba lekezelt minket. És modá, hogy örômmel tüszne a Buszkó Móesinngnak (aki a karján sebesült meg) és a Bunkónak (akinek miszklibe vágták a pofáját) 1-1 érdemrendest.
De es- a Piszok Alfréd nem jött el!
Eszt csak három dolog érdekli: a pénz és más semmi meg a velemsrembeni kitólás. Amig én is egyszer mék kitólok velamelyik személvel. Mék a kékszakálu is mekjelent és a Íépcsôhászba, egy ruhatáros lesegitette róla asz ajtót. (Esz a hülye mindent magával cipel!)
Apropö! Jó hogy levelembe idésztem eszt a hójagot!
Mer a végén a Kékszakállunak is vissza attam a kölcsönt, illetve vissza vettem tôle, mer esz kényszerbe hozott Vakapád bérlésénél, hoty nekem muszáj legyen az egy harmadot nekije adni. Pedig neki a munkájáért igazári nemjár keresmény. Hacsak nem számítom hoty égyszer, asz ôrtoronyból pont a Rézgróf fejére ejté az ajtót. Eszért jár valami pénc, de nem ety harmad. Ô más különben csak iszik meg énekel meg ölelget mindenkit. (Hijába ütik fejbe.) Hát örültem, boty az ety harmad felét visszaatta.
De eszt Felséknek köszönhetném!
Utyanis: Egy keltebb levélben Felséknek közlésbe nyilvánoztam, hoty van esz a Kékszakáll, aki hiresség és kérdém hogy Felsék ismeri-e? Friszkóban most mek kaptam a hüséges Válasz sorait, melyben Felsék felel kérdésemre. És megemliti, hoty csak 1 Kékszakállról hallott, aszt is inkább olvasva:
Én sajnos alik jutok ujsághoz!
És azt irá Felsék, hoty eszem hires Kékszakálli élettörténet rajszát mindenki olvashatta. Sôt egy zenés operaelôadást is tud róla.
Esz nagyon 1-ezett! Mér a Wagner mindég asz operával jö, amihez köze van! És Felsék megirta, miszerint errôl a Kékszakállról megirták, hogy bigámizásban élt, többnejü feleségekkel, amit a törvény szigoru üldözéssel büntet. És azt írá, hoty esz a Kékszakáll, ha már nerr, köllött anki valamelyik feleség, el tette a bizonyost a láb alól, gyilkolás végségével. Felsék aszt ir irá, hoty esz valószinüleg nem aszonos Kékszakállu a Wagner nevü részegessel. De én kiprábáltarn.
Felsék, minden egyezik! Ô az!
Nem is lehetséges két ember a világon ennyire kék szakállal. Nem is lehetséges két olyan pofon a világon, mint amilyent a Hallgatag (vagy 8 emeletes) Trugics ennek a Wagnernek adott, hogy start fejest ugrott a szománcba. Kirpóbáltam ôt a Háromárbócos Szódavlzben, hogy ô e az, akirôl Felsék ír. Szemtôl szembe mondtam neki, váratlanul így:
Te Wagner! Te ne tagadd, hogy bigámizást vétkeztél! Neked töpp feleséged volt!" Felsék! Ez trafált! A pasas térdre esett!
"Könyörülj!... Drága cimborám sztovatsek! Azt hittem, senki sem tuggya mer Délamerikában volt."
"Látod marha! Mer véletlenül Szamtamiónió fôhercegi kiráj megtudta rólad és rnegírta és lapokban is vólt, hoty mék kettônél is töpp nôsülésben voltál vétkes."
Eszt beismerte, de ászt állitja hogy a neve nélkül. Szôval még hamisabbal mint ami)yen most van neki. És Délamerikából Svédorszákba utazott és csak érkezés után nôsült harmaccor, de nem rosszakaratból, hanem pénécért tette.
Erre én ráförmedtem, hogy ne bôgjön itt hiszen a bigámiás ember börtönbe való és aljasság is, hoty a néki nem tetszô nejeket törölte az élôk sorábó).
Hát itten talán tévett Felsék. Mér ô állíttya, sirval és esküdve és mégis hihetôen hogy esz forditva van, mer az elôzô nejek közül kettô majtnem mekölte ôt és homlokán a heghely ahová Rita Amanda nevü neje sértô szándékból 1 tüzes vasalót hozzáj vágott. És aszt is mongya, hoty ha megölte volna asz elôzô nejeket, ákkor ártatlan lenne, mer a bigámizás törvénye szerint, csak akkor nem szabad másik nôt elvenni, ha asz elôszô hitves mék él.
(Esz nagyon valószinüjen hangzik. Ha megköli az elôzô hitveseket, akkor ártatlan, mer töppnejüséget öszvegy ember nem követhet el.)
Külön nekérdemlé tôlem, hoty elégtétel után kizsaroljam, mer amikor én vizér mentem (álruhában szalattam, hoty aszt higyjék egy halott kalóz vagyok) ezen alkalomból a kékszakállu fejbe vert. Ha elugrom és én kenem le elôbb a frászt, akkor ma ez talá.n nem vitakoz senkivel. O aszonban ajtóstul rohant a frászba kétszer egymásután és igy nem kunszt hogy kilettem.
Mekjegyzem hogy az André Derémitôn a turisták nem is turisták. Titokban kerestek ety ásványt aminek a rieve magénérc. Persze udvari körben finomabban esztet nemmagán ércnek hanem privát ásványnak nevezték. És van a hajón ety gép ami a tengerbôl vizet gyárt uty hoty a sót, hüdés útján leporolják vele. Ventilátor a neve. Szóval vagyok bátor, kecses jóindulatukról, Felsékedet alatvalóilag biztositani és én is marattam;
Felsék jóakaró pártfogója:
don Fülig di st. James
... Minden hajós, aki csak Friscóban megfordult ez idô tájt, nagyon csodálkozott azon, hogy a vadászatról hazatérô Hountler egyetlen elejtett bálnát sem hozoit útjáról. A legénység ennek ellenére nem panaszkodott.
Piszkos Fred más, mint a többi egyszerű hajósféle. Rakományt szállítani, mondta a kérdezôsködônek a Hountler legénysége, cethalakat lôni, a bolond is tud, ha megtanulja egyszer. ,
De a Kapitánynál ott a rengeteg ész!
Piszkos Fred az óceán miniszterelnöke. Ebben van az üzlete! De, mint a mentôötlet a szigonnyal mutatja, akkor is érdemes a diplomáciája, amikor hordópolitikát folytat.
...Bôvebbet talán a Vörös Vaszics tudott volna mondani, akinek (akárcsak a Hountler legényeinek) bôven volt pénze. De Vaszics csak holtrészegen, ha egy-egy szót dünnyögött, a titokzatos esetrôl. Azt sém értette senki:
- Mindenki nyissa jól ki. . . a szemeit. . . - dadogta, mint valami fontos tanulságot. - Akkor felismeri, úgy a madárat, mint a barátját az öntöltô tolláról. . . És itt van a kutya lényege eltemetve. . .